Провадження №1-кп/523/437/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2022 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів Одеської спеціалізованої

прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

у присутності обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0001117 від 2.08.2019р. та клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козельшина Козельшинського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою одруженого, є військовослужбовцем, який проходить службу у військовій частині, раніше не судимого.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

Фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України, -

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0001117 від 2.08.2019р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України.

За змістом обвинувального акту встановлено, що у період часу з листопада по грудень 2015 року, у невстановленому місці, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія відповідно до п.п. 21, 23 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №340 від 8.05.1993р., незаконно отримав від невстановленої особи завідомо підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 22.01.2014 року на право керування транспортними засобами категорії «В1», «В».

В подальшому, 2.08.2019 року приблизно о 1:10 годині, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 530» реєстраційний номер НОМЕР_2 (державний номерний знак Латвії), був зупинений поліцейським 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Одеській області ОСОБА_7 біля будинку №2, розташованому по вул. Балківська у м. Одесі за порушення Правил дорожнього руху. Під час перевірки документів ОСОБА_6 , діючи навмисно, пред`явив співпрацівнику поліції в підтвердження особи та права на керування транспортним засобом посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 22.01.2014 року, яке не отримував у встановленому законом порядку, тим самим використав завідомо підроблений офіційний документ.

Згідно висновку експертизи за №264-П бланк посвідчення водія серійним номером НОМЕР_1 від 22.01.2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїми характеристиками не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться на офіційному обліку на території України.

Таким чином, на підставі фактичних даних, викладених в обвинувальному акті, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за правовою кваліфікацією ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

12.08.2022 року під час судового засідання обвинуваченим ОСОБА_6 було надане письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.358 ч.4 КК України КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, мотивуючи тим, що з моменту вчинення інкримінованого підзахисним кримінального правопорушення пройшло більше трьох років; строк давності не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 висловив позицію щодо не визнання своєї вини, оскільки не знав, що посвідчення водія є підробленим, вказуючи, що до цього випадку у співпрацівників поліції не було сумнівів що дійсності документу, при цьому підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, підтвердивши, що йому зрозумілі права та підстави закриття кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні поклав вирішення питання на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників процесу прокурора ОСОБА_5 , який поклав вирішення питання щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України на розсуд суду; обвинуваченого, який просив задовольнити клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, враховуючи характер та ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 діяння за ознаками ст.358 ч.4 КК України, яке вчинене 2.08.2019 року та відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за №2617-VIII від 2.11.2018р., зі змінами, внесені Законом України за №321-ІХ від 3.12.2019р. який набрав чинності 1.07.2020р., відноситься до категорії кримінального проступку згідно ст.12 КК України, суд дійшов до висновку, що клопотання обвинуваченого обґрунтоване та підлягає задоволенню за наступними підставами.

Так, згідно ч.1 ст.12 КК України в чинній редакції кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

За змістом ч.2 ст.12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Однак, суд вважає за необхідне акцентувати, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2019 року підготовче провадження було завершене, даний обвинувальний акт був призначений до судового розгляду, тобто направлений до суду та призначений до судового розгляду до набрання вищезазначеним Законом чинності, у зв`язку з чим судове провадження здійснювалося у загальному порядку без повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України, при цьому за об`єктивних та суб`єктивних причин дослідження доказів не здійснювалося, матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №0001117 від 2.08.2019р до обвинувального акту не долучалися.

В той же час суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Разом з цим, на підставі ст.284 ч.2 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею ст.286 ч.1 КПК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Положеннями ст.286 ч.4 КПК України регламентовано, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, статтею 44 ч.1, ч.2 КК України сформульовані правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно положень ст.49 ч.1 п.2 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Санкцією статті 358 ч.4 КК України передбачена кримінальна відповідальність, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на невизнання своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ст.358 ч.4 КК України, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з положень закону, а саме ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Дана позиція визначена в постанові Верховного суду за № 730/67/16-к від 26.03.2020р.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові за №598/1781/17 від 17.06.2020 року звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 більше до кримінальної відповідальності не притягувалися, у розшуку не перебував, тобто строк давності не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину; обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ознаками ст.358 ч.4 КК України, максимальна санкція якої передбачає покарання у вигляді обмеженням волі на строк до двох років; враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке мало місце у 2.08.2019 року, навіть в редакції Кримінального Кодексу України, яка діяла на час вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння відповідно до положень ст.49 ч.1 п.2 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та з урахуванням внесених змін до діючого законодавства згідно ст.49 ч.1 п.2 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, тобто слід вважати, що з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло три роки.

Встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, а саме письмової згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, за відсутності фактичних заперечень зі сторони учасників процесу, суд дійшов до висновку, що є достатньо правових підстав для задоволення клопотання, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, кримінальне провадження закриттю за вищезазначеною статтею, так як строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст.358 ч.4 КК України, який у даному випадку на момент розгляду справи становить три роки, сплинув.

Також вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення технічної експертизи документу, загальна сума витрат якої складає 1256,08 гривень.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Виходячи з положень ст.124 КПК України, стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів можливе лише при ухваленні обвинувального вироку, а в даному випадку судове рішення викладене у формі ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, та з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, суд вважає за можливе вказані в обвинувальному акті судові витрати у загальній сумі 1256,08 грв. віднести на рахунок держави.

Водночас з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме посвідчення водія серійним номером НОМЕР_1 від 22.01.2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на який ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси за №523/12039/19 (Пр. №1-кс/523/3996/19) від 5.08.2019 року був накладений арешт.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 5.08.2019р. про накладення арешту підлягає скасуванню, оскільки в подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпадає потреба, та речовий доказ, а саме посвідчення водія серійним номером НОМЕР_1 від 22.01.2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання ухвали законної сили підлягає знищенню.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст. 100, 124, 284-286, 288, 369-372, 394-395 КПК України, -

Постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 ч.1 п.2 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за №0001117 від 2.08.2019р внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками ст.358 ч.4 КК України відносно ОСОБА_6 - закрити.

Процесуальні витрати у сумі 1256,08 гривень, які пов`язані із залученням експерта для проведення технічної експертизи документу під час досудового розслідування компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси за №523/12039/19 (Пр.№1-кс/523/3996/19) від 5.08.2019 року, якою був накладений арешт на посвідчення водія - скасувати.

Речовий доказ - посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_1 від 22.01.2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знищити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1