УХВАЛА

14 липня 2022 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді- ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників - ОСОБА_4
ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові об`єднане кримінальне провадження №0000087 від 31.01.2021 року та №0000168 від 06.02.2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.4 ст.187, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно направлених на адресу суду обвинувальних актів ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст.187, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не працюють, а отже не мають постійного та стабільного доходу, отже є підстави вважати, що обвинувачені продовжать вчиняти нові, зокрема майнові кримінальні правопорушення, можуть переховуватись від суду. Цей ризик прокурор обгрунтовує тим, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачуються у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбачеого ч.4 ст.187 КК України. Таким чином, обвинувачені, усвідомлюючи, що їм загрожує реальна міра покарання, можуть переховуватися від суду. Окрім цього обвинуваченні можуть впливати на потерпілу та свідків, оскільки своїм протиправними діями спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4 606 361 гривень. Крім цього, в обвинувачених відсутні соціальні зв`язки.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_11 обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 просили в задоволенні такого відмовити.
Прокурор просив у такому відмовити за безпідставністю, ризики не змінилися.
Дослідивши клопотання, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст.177КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
На досудовому розгляді обвинуваченим обирався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, в подальшому такий продовжувався.
Згідно до ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відтак суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Цей ризик обґрунтовується тим, що останній не має постійного та стабільного доходу, відтак є підстави вважати, що він продовжить вчиняти нові, зокрема майнові кримінальні правопорушення. Обвинувачений може переховуватись від суду. Цей ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 обвинувачуєтьсяу нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбачеого ч.4 ст.187 КК України, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки не всі свідки допитані. Враховуючи наведене суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»). Окрім того, судом встановивлено, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконного впливу на свідків та потерпілих, не зменшилися і не припинили існувати. Так, оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, та те, що ризик такого впливу з боку обвинуваченого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження. Що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»). Окрім цього, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на всій території України з 05:30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжено по даний час.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені в тому числі статтею 34 Конституції України. Поміж цим, із загрозою в країні, відбувається масове залишення тереторії України її громадяними, чим може скористатися обвинувачений ОСОБА_8 .

На думку судді запобігти встановленим ризикам неможливо у разі, якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.
Суддя враховує подані стороною захисту матеріали та характеризуючі відомості стосовно ОСОБА_8 . Разом з тим, ці обставини не є достатніми стримуючими факторами з урахуванням ризиків, описаних вище, які на цей час зменшились не суттєво.
Так, інформація про особу обвинуваченого, яку суддя врахував раніше не свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень, не унеможливить спроби останнього продовжити злочинну діяльність та перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак ризики після попередньої ухвали не зменшилися, тому суд приходить до переконання, що обрання запобіжного заходу не пов`язаного з утриманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів без визначення застави.
Крім того, суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачена ОСОБА_7 обвинувачуєтьсяу нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбачеого ч.4 ст.187 КК України, в неї відсутні міцні соціальні зв`язки, відповідно обвинувачена ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи наведене суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі. Окрім цього суд бере до уваги, що будь-яка особа має право на вибір лікаря. Це регламентовано як Конституцією України, так і міжнародною практикою. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Луценко проти України №2» (заява №29334/11) було зазначено: «40.1. Медичні послуги в пенітенціарних установах мають організовуватися у тісній співпраці з цивільними органами охорони здоров`я громади чи країни. 40.3. Ув`язнені повинні мати доступ до медичних послуг, які існують у країні, без дискримінації за ознакою їхнього правового становища».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.
Окрім цього відповідно до інформаційного листа № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на те, що суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, необхідність яких доведена прокурором.
Згідно ч.5 ст.202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно суддя враховує подані стороною захисту матеріали та характеризуючі дані, відомості про стан здоров`я стосовно ОСОБА_7 та змінює раніше застосований запобіжний захід.
Крім того, суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Цей ризик обгрунтовується тим, що останній не має постійного та стабільного доходу, відтак є підстави вважати, що він продовжить вчиняти нові, зокрема майнові кримінальні правопорушення. Обвинувачений може переховуватись від суду. Цей ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбачеого ч.4 ст.187 КК України, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки., окрім цього ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
З огляду на тяжкість покарання та встановлені ризики, а також наявність обґрунтованої підозри на думку судді запобігти цим ризикам неможливо у разі, якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.
Так, інформація про особу підозрюваного, яку слідчий суддя врахував раніше не свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»). Окрім того, судом встановивлено, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконного впливу на свідків та потерпілу, не зменшилися і не припинили існувати. Так, оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, та те, що ризик такого впливу з боку обвинуваченої існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.Окрім цього, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на всій території України з 05:30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжено по даний час.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені в тому числі статтею 34 Конституції України. Поміж цим, із загрозою в країні, відбувається масове залишення тереторії України її громадяними, чим може скористатися обвинувачений ОСОБА_6 .

Жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень, не унеможливить спроби останнього продовжити злочинну діяльність та перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак ризики після попередньої ухвали не зменшилися, тому суд приходить до переконання, що обрання запобіжного заходу не пов`язаного з утриманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів без визначення застави.
При цьому у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України не слід визначити розмір застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,9, 194, 196, 314-316, 334 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою, без визначення застави терміном до 60 днів до 12 вересня 2022 року включно.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід тримання під вартою, без визначення терміном до 60 днів до 12 вересня 2022 року включно.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжений ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова, останній раз від 03 червня 2022 року відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 14 вересня 2022 року.
Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не залишати місце проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.
Негайно в залі суду звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання: АДРЕСА_1 .
Строк дії ухвали слідчого судді про тримання підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під цілодобовим домашнім арештом визначити два місяці, тобто до 14 вересня 2022 року.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду у строки передбачені КПК України.

Суддя ОСОБА_12