ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8
на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 лютого 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою освітою, раніше судимого:
22.02.1999 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців за ч.1 ст.229-6 КК України на 8 місяців позбавлення волі;
17 жовтня 2000 року вироком Ленінського районного суду м. Чернівців за ч.1 ст.196-1 КК України на 1 року позбавлення волі;
03.03.2003 року вироком Ленінського районного суду м. Чернівців за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
28.07.2003 року вироком Ленінського районного суду м. Чернівців за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі;
14.04.2005 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
28.12.2006 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ст.15, ч.2 ст.186 КК України на 1 рік позбавлення волі;
04.12.2008 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців за ст. 185 ч. 3, 357 ч. 3, 70 КК України на 4 років позбавлення волі;
12.06.2018 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ч.2
ЄУНСС 727/7507/21 провадження №11кп/822/146/22 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10
ст. 185 КК України на 4 місяці арешту, звільнився 22.12.2018 року по відбуттю строку покарання, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
У С ТА Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 лютого 2022 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 4 роки 9 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 19 червня 2021 року.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 4 роки позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з 19 червня 2021 року.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, 19 червня 2021 року, близько 17.00 год. ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_3 , де в них виник раптовий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою реалізацій якого ОСОБА_7 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я до потерпілої ОСОБА_11 наніс їй близько десяти ударів кулаком в область обличчя, чим спричинив останній тілесні ушкодження, від яких остання втратила рівновагу та впала на землю. Після чого ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, скориставшись фізичною перевагою над ОСОБА_11 , яка лежала на землі, у якої ОСОБА_6 за усною вказівкою ОСОБА_7 відкрито заволодів шкіряною сумкою зеленого кольору вартістю 500 грн., що належала ОСОБА_11 та в якій знаходились наступні речі: мобільний телефон марки «Xiomi» чорного кольору, вартістю 3000 грн., в чохлі, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, із sim-картами операторів стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» та ПрАТ «Київстар»; службове посвідчення ОСОБА_11 та паспорт громадянина України ОСОБА_11 .
Після заволодіння майном ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця події пішли, а викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3500 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 своїми протиправними діями, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_7 ще й повторно, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
На цей вирок обвинувачений ОСОБА_12 , захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі з підстав не доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Обвинувачений Мельник на обґрунтування своїх вимог вказував, що футболка, яку знайшли на місці злочину зі слідами крові, не є доказом в кримінальному провадженні, оскільки не належить йому. Свідок ОСОБА_13 в суді дала показання, що після того, як він пішов слідом за потерпілою, то повернувся назад через 3-5 хв., був збуджений та знервований і в руках у нього ніяких предметів не було. Одразу ж після того як він повернувся, він пішов до дому. Також вказував, що він проживає на першому поверсі і у нього немає собаки, а свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 в суді дали показання, що зі слів незнайомого їм хлопця, який повідомив їм, що знає нападника і його адресу, вони шукали особу, яка вчинила злочин, в квартирі будинку на 5-му поверсі, яка була відчинена і в ній була собака. Також зазначав, що потерпіла і судово медичний експерт вказали, що ОСОБА_11 було нанесено біля 10 ударів, але на його тілі не було виявлено ніяких тілесних ушкоджень, які б свідчили про нанесення ним ударів потерпілій. Ще вказував, що зі слів потерпілої, вона через 10 хв. після її пограбування підійшла до незнайомих людей та подзвонила в поліцію, але щоб вийти з того місця, де потерпілу було пограбовано, до людей на дорогу, потрібно знати було стежку, щоб пройти навпростець, а так потрібно здійснювати обхід і це б зайняло в потерпілої до 1год.30хв. І йому незрозуміло те, де весь цей час була потерпіла. Вказував, що його забрали в поліцію з дому і там перебувала потерпіла. Зазначав, що здійснення впізнання проводилось по фотознімках, хоча він разом з захисником в той час перебував в приміщенні поліції. На пред`явлених потерпілій фотографіях тільки у нього сиве волосся.
Всі докази, на думку обвинуваченого, свідчать про непричетність його до вчиненого злочину. Ще зазначав, що в нього є мама 1940 року народження і вона потребує його допомоги і підтримки.
Захисник ОСОБА_9 на обґрунтування своїх вимог вказував, що вирок суду на основу не об`єктивно з`ясованих обставинах та доказах, які, на його думку, є недопустимими, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Зазначав, що потерпіла ОСОБА_11 спочатку стверджувала, що була тверезою, а пізніше повідомила, що вживала спиртне і відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння. Ще потерпіла стверджувала, що ішла в сквер годувати голубів, але під час слідчого експерименту було встановлено, що на місці події ростуть дерева і там немає голубів, також не було виявлено там і залишків корму для них. Непереконливими є показання потерпілої в тій частині, що коли їй наносив удари ОСОБА_7 , вона бачила ОСОБА_6 на відстані від себе біля 2м. і чула як на вимогу ОСОБА_7 «бери», ОСОБА_16 вирвав у неї сумку. Потерпіла вказувала, що прикривала обличчя двома руками, але не знає якою рукою ОСОБА_6 вирвав у неї сумку. Зазначав, що під час слідчого експерименту не було встановлено на якому боку потерпіла лежала на землі та чи могла вона, прикриваючи обличчя руками, бачити ОСОБА_6 . Також, на думку апелянта, те, що в потерпілої в руках був гаманець з грошима, який у неї не забрали, свідчить про відсутність корисливого мотиву в осіб, які побили потерпілу. Той факт, що ОСОБА_6 в подальшому на стежці знайшов брудний телефон потерпілої, ніяким чином не спростований стороною обвинувачення. Ще вказував апелянт на розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 про те, що їм говорив ОСОБА_6 про походження виявленого у нього телефона. Зазначав, що впізнання по фотознімках з потерпілою було проведено з порушенням вимог ст. 228 КПК України, оскільки затриманого ОСОБА_6 попередньо показували потерпілій без оформлення протоколу, під час здійснення впізнання з потерпілою його підзахисний разом з ним перебували в приміщенні поліції, в самому протоколі відсутні фотографії, а є їх фотокопії, на яких особа ОСОБА_6 має різкі відмінності у віці та одязі від інших осіб. Зазначав, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , яка в суді показала, що її син ОСОБА_6 весь час був біля неї і не вчиняв злочину. Вважає, що вирок не ґрунтується на беззаперечних доказах.
Захисник ОСОБА_8 на обґрунтування своїх вимог вказував, що впізнання потерпілою ОСОБА_17 по фотографіях було проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, оскільки сама потерпіла в суді дала показання, що їй попередньо показували ОСОБА_17 , також її не було допитано попередньо про те, по яких прикметах та може впізнати особу, яка скоїла злочин щодо неї. Ще зазначав, що свідок, який вказав працівникам поліції, де проживає грабіжник, не був допитаний і його анкетні дані не встановлені. Зазначав, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки не свідчить про причетність ОСОБА_17 до вчиненого злочину. Зазначав, що не було доведено, що на чоловічій футболці, яка було виявлена на місці події, кров, що на ній була, належить ОСОБА_18 і що сама футболка належить його підзахисному. Ще вказував, що видані потерпілою речі зі слідами крові також не свідчать на те, що ОСОБА_19 вчинив злочин. Дані протоколу слідчого експерименту з потерпілою також не підтверджують винуватість ОСОБА_17 , а висновки судово-медичного експерта лише фіксує наявні у потерпілої тілесні ушкодження, а не підтверджує причетність його підзахисного до вчиненого злочину. Ще зазначав, що висновки експертів №1100 та 1102 також прямо не вказують на те, що виявлена на вилучених предметах кров належить саме ОСОБА_20 .
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні вимог апелянтів, перевіривши матеріали провадження та доводи, що наведені захисниками та обвинуваченими, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтовані і в задоволенні поданих ними апеляційних скарг необхідно відмовити.
Винуватість ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм злочину при обставинах, що наведені у вироку суду, повністю підтверджуються дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Так, потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання, що 19.06.2021 року біля 17 год., проходячи біля території лікарні по вул. Південно-Кільцева, 1 в м. Чернівці, вона побачила обвинувачених та незнайому їй жінку і зробила останнім зауваження з приводу того, що ті голосно матюкались, а поряд була дитяча площадка і діти. Після цього вона пішла з того місця і раптом відчула удар в потилицю. Повернувшись, побачила обвинуваченого ОСОБА_7 , який знову наніс їй удар в обличчя, від чого вона впала на землю. Останній продовжував наносити їй удари, а вона стала кликати на допомогу. Обвинувачений ОСОБА_6 в той час стояв за кілька метрів від неї. ОСОБА_7 тоді сказав ОСОБА_6 «Бери» і останній вирвав у неї з рук сумку. Після цього обвинувачені відійшли на кілька метрів від неї та розмовляли між собою, а вона звернулась до перехожих по допомогу. ОСОБА_7 був одітий в світлу сорочку-футболку з полоску, а ОСОБА_6 був в чорній байці. У викраденій у неї сумці був телефон «Хіоmі» та ключі від квартири.
Свідок ОСОБА_14 в суді дав показання, що 19.06.2021 р. під час патрулювання отримав повідомлення про вчинення грабежу. Оскільки з напарником були поряд, то до місця події прибули приблизно через 5 хв. після отримання повідомлення. Прибувши на місце по АДРЕСА_4 , побачив жінку, обличчя в якої було в крові, і остання повідомила, що її побили та забрали мобільний телефон марки «Хіоmі». Після цього приїхала карета швидкої медичної допомоги та оперативна група. Стали обстежувати територію колишньої лікарні і один з підлітків, що неподалік був, повідомив, що знає хто міг вчинити грабіж та показав їм квартиру в будинку на 5-му поверсі. В тій квартирі нікого не виявилось, остання була відкрита. Після цього побачили жінку з чоловіком, які сиділи неподалік на бетонній опорі. Підійшовши до них, побачив в руках чоловіка мобільний телефон «Хіоmі», який був в крові. Той чоловік намагався витерти сліди крові. В того чоловіка також була кров і на руках. Останній пояснив, що телефон він знайшов. Того чоловіка тоді затримали, доставили на місце події і потерпіла впізнала в ньому нападника.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав аналогічні показання, що і свідок ОСОБА_14 , а також сказав, що обвинувачений ОСОБА_6 не міг пояснити походження крові у нього на руках та говорив, що телефон йому хтось дав.
З протоколів впізнання з потерпілою ОСОБА_11 вбачається, що серед пред`явлених їй осіб на фотографіях остання впізнала обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 як осіб, які побили її і відібрали в неї сумку з мобільним телефоном (а.с. 48-50, 51-53).
З протоколу огляду місяця події вбачається, що в ході проведення цієї слідчої дії на земельній ділянці по АДРЕСА_4 було виявлено один змив речовини бурого кольору, що був перенесений на марлевий тампон, а також виявлено чоловічу футболку (поло) білого кольору в рожеву полоску (а.с.14-27).
З висновку експерта №1103 вбачається, що на фрагменті марлі та на чоловічій футболці знайдено кров людини, яка може належати ОСОБА_11 або ОСОБА_7 , або цим двом особам одночасно (а.с.14-27).
З висновку експерта №1100 вбачається, що в плямах бурого кольору на жіночій кофті, брюках та ремені-річці, виданих потерпілою ОСОБА_11 виявлено кров людини, яка може належати як самій ОСОБА_11 , так і ОСОБА_7 , або цим двом особам одночасно (а.с.90-94).
З висновку експерта №1102 вбачається, що в плямах бурого кольору на мобільному телефоні, вилученому в обвинуваченого ОСОБА_6 та чоловічій куртці виявлено антигени А та Н. У випадку походження крові від однієї особи кров може належати особі з групою крові А та супутнім антигеном Н, в даному випадку ОСОБА_6 . Якщо кров в цих плямах змішана, то походження її не виключається від осіб з групами крові А та О, вони могли утворитись внаслідок змішування крові ОСОБА_11 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , в різних комбінаціях змішування; в плямах крові на чоловічих спортивних штанах виявлено антиген Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) з групою крові О, в даному випадку від ОСОБА_11 , ОСОБА_7 або від цих осіб одночасно (а.с.149-153).
З висновку експерта №1101 вбачається, що в плямах бурого кольору на чоловічих шортах знайдено кров людини та виявлено антиген Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) з групою крові О, в даному випадку від ОСОБА_11 , або від ОСОБА_7 або від цих двох осіб одночасно (а.с.203-206).
Під час проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 остання на місці події показала та відтворила обставини вчиненого щодо неї злочину (а.с. 69-79).
З висновку експерта №568-екс вбачається, що у ОСОБА_11 виявлено багаточисельні синці та садна, які виникли не менш як 5-ти кратної травмуючої дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати 19.06.2021 р. і відносяться як кожне окремо, так і в сукупності до легких тілесних ушкоджень (а.с.82-83).
Підтвердженням вини обвинувачених в інкримінованому їм злочині являються також показання свідка ОСОБА_21 , та самих обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 .
Так, свідок ОСОБА_13 , яка є мамою обвинуваченого ОСОБА_6 , в суді показала, що дійсно 19.06.2021р. вона разом з сином та ОСОБА_7 біля закинутої поліклініки розпивала настоянку глоду. Потерпіла, яка в той час проходила, зробила зауваження чоловікам, бо ті матюкалися. Потерпіла була п`яна і напала на ОСОБА_7 . Останній тоді пішов вслід за потерпілою і напав на неї, а потім повернувся. ОСОБА_6 був в той час біля неї. Син також їй сказав, що мобільний телефон він знайшов.
Обвинувачений ОСОБА_7 в суді також підтвердив, що 19.06.2021 р., коли вони розпивали настоянку глоду, потерпіла їм з ОСОБА_6 робила зауваження через те, що вони матюкалися. Після цього він ще зустрів потерпілу на стежці і сварився з нею через те, що вона зіпсувала йому настрій. Після цього він пішов до дому. Пізніше його забрали працівники поліції, привели на місце події і потерпіла вказала на нього, сказавши, що він вчинив її пограбування. Потерпілій він не наносив ударів.
Обвинувачений ОСОБА_6 в суді дав показання, що 19.06.2021 р. під час розпиття настоянки глоду з мамою ОСОБА_21 та ОСОБА_7 біля них проходила потерпіла і зробила їм зауваження через те, що вони голосно матюкалися. Згодом вона пішла від них, а ОСОБА_7 пішов в тому ж напрямку для справляння природних потреб та через кілька хвилин повернувся. Після цього вони розійшлись і по дорозі він знайшов телефон, який був брудний. Пізніше його затримали працівники поліції, привезли на місце події і там потерпіла стала матюкати його.
Аналіз вказаних доказів свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчиненні ними відкритого
викрадення чужого майна у потерпілої ОСОБА_11 вчиненому за попередньою змовою групою осіб та із застосуванням насильства щодо потерпілої, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи.
Посилання апелянтів на те, що відсутні беззаперечні докази винуватості обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 є безпідставні, суперечать дійсним обставинам справи та змісту досліджених судом доказів.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 про те, що впізнання обвинувачених потерпілою ОСОБА_11 було проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України є необґрунтованими, оскільки обвинувачених було відшукано працівниками поліції по вказаних потерпілою прикметах і остання відразу ж після затримання останніх вказала на них, як на своїх кривдників. В послідуючому, в ході розслідування даного кримінального провадження слідчим було проведено слідчі дії у відповідності до вимог ст.228 КПК України. Не заслуговують на увагу також послання апелянтів на те, що у слідчого не було необхідності проводити впізнання з потерпілою по фотографіях через те, що обвинувачені в той час з захисниками перебували в приміщенні поліції, оскільки саме слідчий визначає спосіб проведення вказаної слідчої дії.
Той факт, що на одежі обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 було виявлено сліди крові, походження якої може бути від потерпілої ОСОБА_11 , а також відсутність на тілі обвинувачених відкритих ран, свідчить про те, що саме обвинувачені вчинили інкримінований їм злочин. Той факт, що обвинувачені не забрали в потерпілої гаманець, який та тримала в руці, може свідчити про те, що останні його не помітили, або вважали, що їм достатньо того майна, що вони викрали, і аж ніяк не свідчить про відсутність у них корисливого мотиву. Не заслуговують на увагу в посилання захисника ОСОБА_9 про те, що не перевірено під час проведення слідчого експерименті з потерпілою можливість її бачити ОСОБА_6 під час нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , оскільки сама потерпіла вказала на те, що тілесні ушкодження наносив їй лише ОСОБА_7 . Такі свідчення потерпілої вказують на те, що вона не оговорює нікого з обвинувачених про вчинення кожним з них протиправних дій щодо неї.
Щодо інших наведених доводів апелянтів про невинуватість обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , зазначених ними в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів, керуючись рішенням ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України», не наводить доводів на їх спростування. Так, у вищевказаному рішення Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Вирок суду першої інстанції є законний і обґрунтований належними і допустимими доказами, будь-яких сумнівів тому, що саме обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_6 вчинили інкримінований їм злочин, немає.
Покарання обвинуваченим також призначено у відповідності до вимог ст.50, 65 КК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 відмовити, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 лютого 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя