КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000377 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Німецької Демократичної Республіки, громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом встановлено, що 13 березня 2021 року приблизно о 17 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , проходячи неподалік будинку № 52 А по вул. Київська в м. Біла Церква Київської області, побачив припаркований поблизу вищевказаного будинку автомобіль марки «Opel Combo», білого кольору, з іменним номером «БАЧУ ВСЕ», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 , яким вирішив незаконно заволодіти з метою покататися.
ОСОБА_7 помітив, що автомобіль марки«Opel Combo» відчинений а його двигун приведений у дію, у зв`язку з чим обвинувачений о 17 годині 21 хвилині сів до салону автомобіля та розпочав рух транспортного засобу вздовж вулиці Київська в м. Біла Церква Київської області тим самим з місця вчинення злочину зник.

Дії ОСОБА_7 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

Також, було встановлено, що ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані неосудності у зв`язку із психічним розладом, в наслідок якого не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час скоєння кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції не встановлено, що на момент судового розгляду ОСОБА_7 видужав.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 94 КК України щодо ОСОБА_7 були застосовані примусові заходи медичного характеру.

На рішення суду захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції змінити в частині застосування щодо її підзахисного примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на захід медичного характеру у виді примусового амбулаторного лікування.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що 06 серпня 2021 року ОСОБА_7 був переведений із медичного закладу на піклування матері разом з якою проживає і до цього часу. 09 серпня 2021 року ОСОБА_10 став на облік до лікаря-психіатра, за вказівкою лікаря щонеділі з`являється на огляд для проведення медико-лікувальних та профілактичних заходів, продовжує приймати призначені йому ліки.

Також, захисник просить врахувати, що згідно медичної довідки від 31 серпня 2021 року стан здоров`я ОСОБА_7 покращився, у зв`язку з чим відсутня необхідність у примусовому заході медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом та рекомендована можливість знаходження на амбулаторному лікуванні.

Крім того, апелянт просить врахувати і ті обставини, що в діях ОСОБА_7 лише формально містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, його діями значної шкоди не заподіяно, а також, що на даний час обвинувачений повернувся до роботи.

Для підтвердження покращення стану здоров`я ОСОБА_7 захисник просить провести судово-психіатричну експертизу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі факт вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння та його кваліфікація не оскаржуються, тому колегія суддів переглядає ухвалу місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: підчас постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Встановивши, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Госпіталізація до психіатричного закладу із посиленимнаглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. При цьому, примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України), - висновку судово-медичної експертизи.

Колегіє суддів встановлено, що судом першої інстанції, при постановленні ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, вказаних вимог закону дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що на час вчинення вище вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 страждав на розлади психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання наркотичних речовин, а тому не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними під час скоєння кримінального правопорушення, у зв`язку з чим було постановлено рішення про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу зі звичайним наглядом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу того, що на даний час є підстави вважати, що рівень суспільної небезпеки ОСОБА_7 зменшився, у зв`язку з чим до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді примусового амбулаторного лікування, то слід зазначити про наступне.

У відповідності до вище наведених вимог кримінального процесуального закону, суд, при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру, серед іншого, має встановити зокрема, чи було вчинене особою суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, у стані неосудності, а також чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Такі обставини підтверджуються висновком судово-психіатричного експертизи № 189 від 31 березня 2021 року, згідно якого ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованих йому дій страждав на шизофреноподібний психотичний розлад внаслідок комбінованого вживання наркотичних засобів (канабіноїди, психостимулятори, галюциногени), НОМЕР_2 за МКХ-10. Під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними
Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані неосудності. Обставин, які б вказували, що на час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 видужав або в наслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру, встановлено не було.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази та вірно застосував щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру.

Слід зазначити, що апеляційним судом перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням тих обставин, які були актуальні на час його постановлення, а тому ті обставини, що з перебігом тривалого часу лікування ОСОБА_7 стан його здоров`я покращився та знизився рівень суспільної небезпеки не можуть бути підставою для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року.

Дані обставини є підставою для звернення до суду з клопотанням в порядку ст. 95 КК України про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру.
З цих же підстав є недоцільним і проведення судово-психіатричної експертизи під час апеляційного перегляду вище зазначеної ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що діями ОСОБА_7 не завдано значної шкоди, то дані обставини, у відповідності до вимог КПК України, не впливають на вид обраного щодо ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру та не є підставою для його зміни апеляційним судом.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді районним судом клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , які б слугували підставою для скасування ухвали суду та закриття кримінального провадження, як про це просить захисник, не вбачається.
За наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3