Справа № 164/430/22 Провадження №11-кп/802/581/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 04 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Чорторийськ Маневицького району, Волинської області, зареєстрованого і фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (вісім) років 6(шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 20 лютого 2022 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Речові докази: ніж та штани джинсові темно-синього кольору, - вилучені під час огляду місця події 20.02.2022 за адресою: АДРЕСА_1 - знищити чи за бажанням передати потерпілому ОСОБА_9 після набранням вироку законної сили.

- куртку чорного кольору, кофту спортивного типу чорного кольору, светр темно-синього кольору, покривало з квітковим орнаментом, двоє штанів спортивного типу, футболку жовтого кольору з наявним написом «sverige», шапку чорного кольору, чоловічу білизну (труси) чорного кольору, пару кросівок сірого кольору, вилучені під час огляду місця події 21.02.2022 в приміщенні моргу КП «Маневицька БЛ» Маневицької селищної ради за адресою: АДРЕСА_2 знищити чи за бажанням передати потерпілому ОСОБА_9 після набранням вироку законної сили.

- светр спортивний сірого кольору із написом «NASA», футболку блакитну із написом «Lost», штани темно-зелені (камуфляжні) на чорному паску, пару шкарпеток темно-синього кольору, пару кросівок коричневого кольору марки «Stilli», куртку темно-зелену (камуфляжну), вилучені 21.02.2022 під час затримання та особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_7 повернути останньому, після набранням вироку законної сили.

- зразок крові ОСОБА_10 , зразок крові ОСОБА_7 , марлеві серветки із змивами з обох рук підозрюваного ОСОБА_7 та контрольний зразок марлевої серветки, зрізи нігтьових пластин з обох рук померлого ОСОБА_10 , зрізи нігтьових пластин з обох рук підозрюваного ОСОБА_7 , зразок букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , - отримані під час відібрання біологічних зразків знищити, після набранням вироку законної сили.

- DVD диск, на якому збережено відеозапис з перебігом слідчого експерименту за участю підозрюваного та флеш-карту марки «Kingston» з відеозаписами оглядів місця події та слідчого експерименту за участю підозрюваного залишити в матеріалах справи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою, але на строк не більше шістдесяти днів, тобто до 2 липня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 червня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до набрання законної сили вироком Маневицького районного суду Волинської області від 04.05.2022 року, але на строк не більше 60 (шістдесяти) днів, тобто до 28 серпня 2022 включно.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 20 лютого 2022 року, близько 18 год. будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні будинку за місцем проживання, що по АДРЕСА_1 , під час побутового конфлікту зі своїм братом ОСОБА_10 1997 р.н.. який виник раптово, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій. керуючи ними, діючи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, взяв з стільниці кухонної шафи ніж та умисно наніс ним два удари по тілу брата ОСОБА_10 , а саме один удар в ділянку верхньої половини лівого передпліччя, а другий - у ділянку задньої поверхні правої половини грудної клітки, тобто в ділянку розташування життєво важливих органів людини (легені), завдавши колото-різану рану верхньої половини лівого передпліччя з осадненням шкіри верхньої третини того ж передпліччя та проникаюче колото-різане поранення задньої стінки правої половини грудної клітки з пошкодженням нижньої долі правої легені, що призвело до гострої масивної крововтрати, чим умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 .

Причиною смерті ОСОБА_10 стала гостра масивна крововтрата, яка розвинулась в результаті отримання потерпілим проникаючого колото-різаного поранення задньої стінки правої половини грудної клітки з пошкодженням нижньої долі правої легені і розвитком правобічного гемотораксу та явищами зовнішньої кровотечі.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, що виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та призначити покарання останньому в межах санкції даної статті із застосуванням положень ст. 75 КК України. Вважає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції посилається на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України. Однак, на його думку, в ході розгляду справи у суді, така кваліфікація дій ОСОБА_7 стороною обвинувачення не знайшла свого підтвердження. Зокрема, було встановлено і відображено в оскаржуваному вироку, що ОСОБА_10 намагаючись продовжити конфлікт перемістився на кухню. Після цього, покійний ОСОБА_10 першим вступив у фізичний контакт з обвинуваченим, поваливши його на підлогу та завдав йому фізичного болю. Водночас, суд першої інстанції, помилково розцінив дії ОСОБА_7 , які полягали в триманні ножа рукою такими, що не були направлені на необхідну оборону. Таким чином, судом безпідставно не було перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.115 КК України на ст. 118 КК України. Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі врахував показання обвинуваченого, що він захищався від протиправних дій свого брата, які не були спростовані ні стороною обвинувачення, ні матеріалами кримінального провадження. Разом з тим, суд в оскаржуваному вироку зазначає, що в даній обстановці, яка склалась відсутня така обставина, що виключає протиправність діяння, як необхідна оборона, так і відсутнє перевищення її меж, оскільки самого протиправного посягання зі сторони померлого ОСОБА_10 не було, так як останній не розпочинав будь-яких активних дій для нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_7 , а лише намагався продовжити конфлікт в словесній формі або незначними зусиллями шляхом штовханини один одного чи утримання один одного, без бажання нанести тілесні ушкодження. Це підтверджується відсутністю в обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень. Водночас, в ході розгляду даної справи було встановлено, що ОСОБА_10 повалив ОСОБА_7 на підлогу, внаслідок чого останній знаходився в положенні лежачи на спині, а ОСОБА_10 сидів на ОСОБА_7 та здавлював ліктем шию останнього, що ускладнювало йому дихання. Після цього, відчуваючи загрозу своєму життю, ОСОБА_7 намагався відкинути ОСОБА_10 правою рукою, в якій знаходився ніж, інших варіантів скинути з себе ОСОБА_10 обвинувачений не мав, а тому саме так завдав удару ножем ОСОБА_10 , що в свою чергу підтверджується і протоколом слідчого експерименту від 21.02.2022 року, і висновком експерта №13 від 25.03. 2022 року. А тому, вважає, що суд першої інстанції не перекваліфікувавши дії обвинуваченого на ст. 118 КК України призвело до призначення занадто суворого покарання. Крім того, суд першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, не врахував думку потерпілого з даного приводу, яку він висловив не тільки від себе, а від своєї сім`ї. Зокрема, потерпілий неодноразово просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, навіть з кваліфікацією дій останнього за ч.1 ст. 115 КК України. Між тим, обвинувачений характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, жаліє про вчинене, не бажав настання наслідків у вигляді смерті свого брата.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що ОСОБА_9 належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду кримінального провадження й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин його неявки від нього не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію в повному обсязі, прокурора, який вважає скаргу безпідставною та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із положеннями ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.
Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушень, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Зокрема, у поданій апеляційній скарзі захисник стверджує, що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, оскільки обвинувачений захищав своє життя та вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Апеляційний суд вважає наведені твердження такими, що не заслуговують на увагу з таких мотивів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної оцінки його дій саме за ч.1 ст.115 КК України був предметом перевірки і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.
За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України).
Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
А згідно ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Відповідно до ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині є умисним вбивством.
За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.
Тому місцевий суд зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.115 КК України, відтак його винуватість підтверджується: показаннями самого обвинуваченого, який частково визнав свою вину і не заперечував того, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала внаслідок його дій, проте запевняв, що такі його дії були спрямовані на захист від нападу потерпілого.
Відповідно до висновку експерта № 19 від 21 лютого 2022 року, у ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень під час огляду, виявлено не було.

Таким чином вказаний висновок повністю спростовує версію сторони захисту про те, що життю обвинуваченого за подій які мали місце 20 лютого 2022 року близько 18 год. загрожувала небезпека.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що дії потерпілого ОСОБА_10 за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_7 , які у подальшому викликали б невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому удару ножем в життєво важливий орган грудну клітку.
З огляду на вищезазначене, ОСОБА_7 не вчинив тих дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого для злочину, і викликали би у ОСОБА_7 стан необхідної оборони.
При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та кваліфікацію його дій за даними нормами кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги сторони захисту заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції врахував обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання щире каяття та обставини, які відповідно до ст.67 КК України його обтяжують, це вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Місцевим судом належно враховано обставини справи і відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, займається допомогою у веденні домашнього господарства, не одружений, раніше не судимий, вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, який вину у вчиненому злочині визнав частково, не погодився лише з кваліфікацією його дій за ч.1 ст. 115 КК України, оскільки вважав, що в його діях була необхідна оборана, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин, у виді позбавлення волі.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що місцевим судом повною мірою не досліджені усі відомості, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до вчиненого та надання відповідного обґрунтування своїм діям.

Місцевим судом не надано вмотивованої оцінки вказаним обставинам.

Таким чином, призначене покарання у конкретному випадку є надмірним за своїм розміром.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Істотна диспропорція, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції неповно врахував: конкретні обставини його вчинення; особу обвинуваченого; висновки, які він зробив для себе після події.

З урахуванням наведених обставин, місцевий суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком 8 років 6 місяців.

Зокрема, колегія суддів надає належну оцінку показанням самого обвинуваченого, який вину в умисному вбивстві визнав частково і пояснив, що не хотів вбивати свого брата та не мав наміру спричиняти йому тілесні ушкодження.

Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті кримінального закону, за якою обвинуваченого визнано винним, яке можна вважати таким, що є суворим, про що стверджує сторона захисту, оскільки вироком суду ОСОБА_7 призначено покарання у виді 8 років 6 місяців, тоді як за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України суд вправі був призначити покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років позбавленням волі.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не відповідає положенням ст.ст.50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і не буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому апеляційний суд вбачає підстави вважати, що призначене покарання є несправедливим через його суворість.

Зазначені вище обставини відносно особи обвинуваченого у сукупності із особливою тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та непоправними наслідками вчиненого безумовно свідчать про суспільну небезпечність ОСОБА_7 і дають підстави для покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Колегія суддів зауважує, що охорона життя людини є важливим завданням, виконання якого значною мірою залежить від правильного застосовування кримінального закону.

Особа, яка вчинила злочин проти життя та здоров`я іншої особи, повинна нести справедливе покарання.

При цьому апеляційний суд убачає можливість призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією кримінального правопорушення.

Отже, всі обставини, вказані в апеляційній скарзі сторони захисту, були ретельно вивчені колегією суддів та піддані аналізу при вирішенні питання про міру покарання, яку слід призначити обвинуваченому ОСОБА_7 , і яка на думку суду має бути у мінімальній межі, встановленої санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Строк покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі слід зменшити, що буде відповідати принципам співмірності та індивідуалізації, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання буде призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення не має.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Згідно з п.1 ч.1 ст.408 КПК України однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни вироку місцевого суду.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 04 травня 2022 року в частині призначення покарання, змінити.

Зменшити покарання призначене ОСОБА_7 до 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді