ЄУН № 336/2688/22
пр. № 1-кп/336/397/2022
УХВАЛА
Іменем України
04 липня 2022 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України.

Як зазначено у листі голови Оріхівського районного суду Запорізької області наказом голови суду від 02.05.2022 року здійснення судочинства в Оріхівському районеному суді Запорізької області тимчасово зупинено.
У відповідності до ст. 615 ч. 6 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10.05.2022 року № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Оріхівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності їх справ за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.
На момент розгляду клопотання кримінальне провадження до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не надходило.
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання розглядалось іншим суддею на підставі п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, відповідно до якого у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, вказуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, хоча судимості погашені, судове слідство триває та наразі судом не проведено допит свідків та потерпілої, що у свою чергу не виключає можливості впливу на них. Також прокурор вказував на наявність ризику переховування від суду, адже обвинувачений не має стійких соціальних зв?язків, не працює.

Обвинувачений та захисник заперечували проти заявленого клопотання, вказуючи на можливість обрання обвинуваченому більш м?якого запобіжного заходу. Обвинувачений посилався на незадовільний стан здоров?я та відсутність можливості отримання медичної допомоги.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд виходить з наступного.

Ухвалою Оріхівського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2022 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.05.2022 року включно.

З листа голови Оріхівського суду Запорізької області вбачається, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжений на підставі положень ст. 615 КПК України до розгляду клопотання судом, але не більше, ніж на два місці, тобто не більш ніж до 04.07.2022 року.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Підсумовуючи вищевказане, суд виходить з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, який мав своїм наслідком позбавлення потерпілої життя, йому відомо де мешкають потерпіла та свідки, вони як зазначив прокурор мешкають в одному населеному пункті, що не виключає можливості незаконного впливу на вказаних осіб, крім того обвинувачений не працює, не надав доказів на підтвердження наявності у нього стійких соціальних зв?язків, не має у власності будь-якого майна.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього захворювань та відсутність можливості отримання належної медичної допомоги документально не підтверджені.

Також не підтверджено наявності у обвинуваченого на праві власності чи користування будь-якого житла, де б він міг проживати у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Під час війни, яка наразі триває в України, ризик переховування від суду значно підвищений, натомість як можливість правоохоронних органів контролювати дотримання перебування особи під домашнім арештом обмежена, а електронні засоби контролю відсутні в достатній кількості.

За таких обставин, суд вважає, що відомості про особу обвинуваченого, тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , безумовно підтверджує наявність ризику переховування від суду, а також вчинення незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні.

Такі ризики у своїй сукупності є достатньо вагомими для застосування щодо обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На переконання суду продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Суд, керуючись положеннями ст. 183 ч. 4 КПК України, оскільки злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , пов?язаний із застосуванням насильства, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 вересня 2022 року включно.

Ухвала суду діє до 01 вересня 2022 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів після її оголошення через суд, який її ухвалив. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1