Провадження № 1-кс/761/5983/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві від 03 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 від 27 травня 2021 року
У С Т А Н О В И В:
У провадженні слідчого другого відділу ТУ ДБР в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 27 травня 2021 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 366 КК України за заявою ОСОБА_3 про можливі неправомірні дії службових осіб Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві, які полягають у підробці офіційних документів.
06 травня 2022 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого із клопотанням про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Постановою слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві від 03 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000425.
В мотивувальній частині постанови слідчий обґрунтовуючи своє рішення вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 366 КК України передбачено кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Об`єктом службового підроблення є визначений законом порядок діяльності державного апарату, апарату органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності в частині підготовки, складання, використання і видачі офіційних документів, а також посвідчення фактів, які мають юридичне значення. Суспільна небезпечність цього злочину полягає у тому, що він порушує нормальну діяльність і порядок діяльності державного апарату, апарату органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Таким чином, враховуючи, що об`єктом злочину за ч. 1 ст. 366 КК України є суспільні відносини у сфері нормального функціонування державного апарату, апарату органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій - наявність потерпілого не передбачена складом вказаного кримінального правопорушення.
15 червня 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою про скасування вищевказаної постанови слідчого, посилаючись на те, що вона має бути визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Заявник подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності.
Слідчий ТУ ДБР у м. Києві в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд справи без її участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.
Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя зазначає наступне.
Згідно із положеннями п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 55 п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вказана постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні не відповідає зазначеним вимогам, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Частиною 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Отже, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим.
Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.
Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із положеннями Кримінального кодексу України факультативним додатковим об`єктом кримінального правопорушення ст. 366 КК України є права та свободи людини і громадянина, що залишилось поза увагою слідчого.
Судом установлено, і це вбачається з оскаржуваного рішення, що в постанові слідчий обмежився посиланням на загальні формулювання норм КПК України, а відтак, належним чином та у визначений законом спосіб не розглянув клопотання заявника, що не відповідає вимогам ст. ст. 55, 110 КПК України.
Таким чином, з метою усунення зазначених вище порушень за наслідками розгляду відповідного клопотання слідчий суддя вважає достатнім зобов`язати слідчого повторно розглянути подане заявником клопотання з дотриманням вимог КПК України та прийняти за результатами розгляду обґрунтоване процесуальне рішення та повідомити про це заявника.
Щодо вимог скарги про зобов`язання слідчого визнати заявника потерпілою у кримінальному провадженні, тобто фактичної констатації слідчим суддею такого статусу, слідчий суддя зазначає про таке.
До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора відповідно до вимог закону.
У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст. ст. 36, 40 КПК України.
Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).
Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.
Крім того, вимоги п. 3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.
З огляду на викладене вище, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість таких вимог скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення у наведеній частині.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 22, 26, 55, 110, 303-307, 370, 372 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві від 03 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 від 27 травня 2021 року.
Зобов`язати слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві від 03 червня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 від 27 травня 2021 року повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення її до кримінального провадження як потерпілої № 5216-22/к від 06 травня 2022 року, та повідомити про результати розгляду заявника.
У задоволенні інших вимог скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1