Житомирський апеляційний суд
Справа №285/724/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 304 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
представника потерпілої: ОСОБА_9 ,
розглянвши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.304 КК України,

встановила:
Вироком Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України та обрано йому покарання за цим законом 3 (три) роки позбавлення волі .

Обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 14.08.2022, або до набрання вироком законної сили в межах зазначеного строку, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання.

Речові докази, а саме CD-R диск залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 в один із днів листопада 2015 року достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , 1998 р.н. є неповнолітньою, яка засуджена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.11.2017 за ч.1, 2 ст.185 КК України, втягнув останню у злочинну діяльність, а саме: запропонував їй вчинити крадіжку мобільного телефону у її тітки ОСОБА_11 в будинку АДРЕСА_3 , на що ОСОБА_10 , яка засуджена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.11.2017 за ч. 1, 2 ст. 185 КК України погодилася.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 , яка засуджена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.11.2017 за ч.1, 2 ст.185 КК України, за вказівкою ОСОБА_7 10 грудня 2015 року близько 16 год. знаходячись в приміщенні буд. АДРЕСА_3 в одній із кімнат на тумбочці викрала мобільний телефон марки «Нокія Люмія 925», що належить ОСОБА_11 , чим спричинила останній матеріального збитку на суму 3100 грн. Після чого того ж дня близько 18 год. викрадений мобільний телефон ОСОБА_10 за домовленістю передала ОСОБА_7 .

Крім цього, в один із днів після 10 грудня 2015 року ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність запропонував неповнолітній ОСОБА_10 , яка засуджена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.11.2017 за ч.1, 2 ст.185 КК України, знову вчинити крадіжку майна у будинку АДРЕСА_3 , а саме викрасти золоті прикраси її тітки ОСОБА_11 , на що вона погодилася.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 , яка засуджена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.11.2017 за ч.1, 2 ст 185 КК України, за вказівкою ОСОБА_7 18 грудня 2015 року близько 16 год. знаходячись в приміщенні буд. АДРЕСА_3 в одній із кімнат на тумбочці викрала золоті вироби ОСОБА_11 , а саме золотий ланцюжок вагою 11,94 грами вартістю 9708,13 грн. та золотий хрестик 4,72 грами вартістю 3837,72 грн., чим спричинила останній матеріального збитку на загальну суму 13545,85 грн. Після чого 29 грудня 2015 року викрадені золоті вироби ОСОБА_10 , яка засуджена вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.11.2017 за ч. 1,2 ст. 185 КК України за домовленістю передала ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022р. щодо ОСОБА_7 змінити та обрати йому міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 вважає що призначене обвинуваченому покарання є суворе.

Зазначає, що ОСОБА_7 не схильний до скоєння нових правопорушень, потерпіла не наполягала на суворому покаранні, тяжких наслідків не виявлено, а тому у суду були всі підстави для вирішення питання застосування до ОСОБА_7 міри покарання, не пов`язаної з позбавленням волі.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 прокурором Новоград Волинської окружної прокуратури ОСОБА_12 подані письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та просила оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, з чим погоджується апелянт і ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Що ж стосується апеляційних доводів щодо надмірної суворості призначеного судом обвинуваченому покарання, апеляційний суд вважає їх неспроможними
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжкими. Судом також враховано особу винного, який за місцем свого проживання характеризується задовільно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, судимий, а також враховано обставини кримінального провадження, та відношення обвинуваченого до вчиненого.

Також судом встановлено, що обвинувачений вину не визнав, та розцінив цю обставину як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Разом з тим судом першої інстанції враховано думку потерпілої яка не наполягала на суворому покаранні. Проте в даному випадку позиція потерпілої не є визначальною при призначенні покарання обвинуваченому.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.
Безпідставними на думку апеляційного суду є також твердження апелянта про те, що вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення не потягли тяжких наслідків, оскільки такими наслідками однозначно можна вважати засудження неповнолітньої , яка є потерпілою в даній справі, за вчинення кримінальних правопорушень, які вона вчинила за вимогою обвинуваченого, та які б вона не вчиняла без його впливу.
Врахувавши всі зазначені у їх сукупності обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено, мотивувавши таке рішення.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок суворості або призначеним з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає.
З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідає принципам індивідуалізації та справедливості покарання, тяжкості вчиненого та його особі.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів., вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а у вирок Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.304 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: