Справа № 304/1310/20 Провадження № 1-кп/304/61/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
її захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000058 від 06 жовтня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючої, одруженої, українки, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

17 травня 2020 року близько 21.50 год обвинувачена ОСОБА_5 , знаходячись біля кафе «Колиба», що по вулиці Зерновській в селі Порошково Ужгородського району Закарпатської області, на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли до потерпілої ОСОБА_7 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, штовхнула її двома руками у груди, від чого потерпіла впала на землю, де нанесла їй удар ногою по правій нозі в область стегна, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді «синця на шкірних покривах середньої третини правого стегна по передній поверхні», які згідно висновку експерта № 228 від 18 червня 2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку визнала повністю, розкаялася та показала, що конфлікт між нею та потерпілою стався у неділю ввечері всередині травня 2020 року біля кафе у селі Порошково. Того дня побили її сина і вона прийшла його захищати, а тому, будучи дуже схвильованою, під час конфлікту штовхнула потерпілу у груди, а коли та впала, то ще копнула її ногою по нозі, однак після цього конфлікт припинився. Просила суворо її не карати, оскільки жалкує про вчинене, разом із захисником просили призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що відшкодування матеріальних збитків не очікує, однак хоче, щоб обвинувачена понесла покарання згідно закону.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченої, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

Відтак з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_5 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (проступку) і кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальний проступок.

Як особа ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно як спокійна за характером, разом з чоловіком виховала двох дітей та на даний час здійснює за ним догляд через інфаркт мозку, внаслідок тромбозу церебральних артерій; на диспансерному обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій, суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій суд не знаходить.

Призначаючи покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням її особи, ступеня тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. За змістом зазначеного закону покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, враховуючи, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченої, яка щиро розкаялася, позиції сторони обвинувачення, яка просила призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу у межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано її дії, а також обставини, що пом`якшує та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд, для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді штрафу у межах санкції частини 1 статті 125 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 373, ст. 374 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1