Дата документу 15.02.2022 Справа № 334/4189/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/4189/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807406/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волноваха, громадянина України, який має вищу освіту, працює на посаді директора ТОВ «Охоронне агентство Сварог», одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я, у розмірі 12000,00 грн (дванадцять тисяч грн).

Стягнуто з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 2661,30 грн, моральну шкоду у розмірі 133,07 грн, а всього 2794,37 грн (дві тисячі сімсот дев`яносто чотири грн. 37 коп.).

В іншій частині позову ОСОБА_11 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2020 року на автомобіль «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та на автомобіль «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , скасовано.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та призначити йому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру покарання належним чином не врахував обставини, пом`якшуючі покарання, що призвело до призначення покарання, яке за своєю суворістю не відповідає обставинам кримінального правопорушення та даним про його особу. Так судом першої інстанції при призначенні покарання у вигляді штрафу від 200 до 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян чомусь було обрано для нього максимальний штраф - 8500 гривень.

Крім того, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком до 3-х років може застосовуватись, а може і не застосовуватись. Не дивлячись на той факт, що віна працює директором охоронної фірми ТОВ «Охоронне агентство «Сварог» і в силу професійної діяльності повинен постійно користуватись транспортним засобом, судом до нього було застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на один рік, посилаючись на те, що він не довів, що його трудові обов`язки пов`язані з керуванням транспортним засобом.

Одним із доказів, які надала сторона обвинувачення, є висновок експерта інженерно-транспортної експертизи (дослідження обставин і механізму ДТП) від 16 липня 2020 року №9-556.

Згідно зазначеної експертизи, не тільки в його діях, але і в діях потерпілого ОСОБА_11 є порушення Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з ДТП і наслідками, які настали. Зазначеному факту судом не було надано належну оцінку.

Також судом при призначенні додаткового покарання не враховано того, що він раніше за порушення Правил дорожнього руху України не притягався до відповідальності, учасником дорожньо-транспортних пригод не був.

Наголошує, що в його функціональні обов`язки, як директора підприємства, яке здійснює охорону, частково включається і перевірка співробітників, які виконують роботу по охороні об`єктів на території міста та області, і в разі позбавлення права керування транспортним засобом це призведе до неможливості виконувати зазначені функції, а можливо і звільнення з зазначеної посади.

Не дивлячись на те, що вирок не набрав законної сили, з метою підтвердження щирого каяття він поштовим переказом направив потерпілому 5000 гривень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить вирок в частині призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та стягнення моральної шкоди скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я, у розмірі 50 000.00 грн (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню на підставах невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, висновком експерта №727 потерпілого ОСОБА_11 від 13 липня 2020 року встановлено, що водію ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «тупої травми грудної клітини: закритий лінійний перелом 1 ребра праворуч, по парастеральній лінії без зміщення кісткових фрагментів; закритий лінійний перелом 1 ребра зліва, по парастеральній лінії без зміщення кісткових уламків; забої в базальних сегментах легень (по даним консультативного висновку лікаря-рентгенолога кабінету комп`ютерної томографії - консультанта КУ «ЮБ СМЕ» ЗОР) який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Потерпілий досить відчуває періодичний фізичний біль в результаті ушкодження його здоров`я.

На момент ухвалення вироку суду обвинувачений не відшкодував ні копійки моральної шкоди, навіть не пропонував будь-яку свою допомогу, ані одразу після дорожньо-транспортної пригоди, ані під час розгляду справи.

За таких підстав апелянт вважає, що розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди не відповідає та не компенсує той фізичний біль та моральні страждання, яких зазнав та продовжує зазнавати потерпілий у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, у зв`язку з чим, вважає за необхідне просити суд апеляційної інстанції про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого в розмірі 50 000 гривень.

Вважає, що призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, з урахуванням обставин даної кримінальної справи, та відсутності обставин, що пом`якшують покарання, не сприятиме виправленню засудженого з тим, щоб він не вчиняв нові кримінальні правопорушення та був більш уважним та обачливим за кермом.

За таких підстав вважає за необхідне просити суд апеляційної інстанції про призначення більш суворого покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строк на 3 роки.

Згідно з вироком суду, 05 червня 2020 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Інститутській, рухаючись з боку Каширського шосе в напрямку вул.Братська в м. Запоріжжі.

В цей же час водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по вул.Братська у напрямку від вул.Дніпровське шосе до вул.Академіка Александрова в м. Запоріжжі.

На перехресті вул. Інститутська - вул. Братська, в м. Запоріжжі водій ОСОБА_6 зупинив керований ним транспортний засіб, після чого, діючи в порушення вимог пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, де вказано: 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»), не переконався в безпеці своїх дій, дорогу водієві ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі, не надав, натомість відновив рух з метою виконання маневру лівого повороту, внаслідок чого допустив зіткнення передньої бокової лівої частини кузова керованого ним транспортного засобу із передньою частиною кузова автомобіля під керуванням водія ОСОБА_11 .

В свою чергу, водій ОСОБА_11 , маючи об`єктивну спроможність виявити небезпечний маневр виїжджаючого на перехрестя автомобіля «ВАЗ 2121», під керуванням водія ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не застосував, в результаті чого, допустив зіткнення передньої частини кузова керованого ним транспортного засобу із лівою боковою частиною кузова автомобіля «ВАЗ 2121» під керуванням водія ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 727 від 13 липня 2020 року, водію ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «тупої травми грудної клітини: закритий лінійний перелом 1 ребра праворуч, по парастеральній лінії без зміщення кісткових фрагментів; закритий лінійний перелом 1 ребра зліва, по парастеральній лінії без зміщення кісткових уламків; забої в базальних сегментах легень (по даним консультативного висновку лікаря-рентгенолога кабінету комп`ютерної томографії - консультанта КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР) який кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-556 від 16 липня 2020 року в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог пп. 10.1, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху України.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, а апеляційну скаргу представника потерпілого - залишити без задоволення; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілого; потерпілого та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили задовольнити свою апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу представника потерпілого слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процессуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
Цих вимог закону суд першої інстанції в цілому дотримався та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України.
Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, тому, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України та Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.

При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків; фактичні обставини кримінального провадження; особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується, з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_6 у виді штрафу, але в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.286 КК України.
Колегія суддів погоджується також із висновком суду про необхідність призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, з огляду на характер порушення Правил дорожнього руху, допущеного обвинуваченим, та наслідків, що від цього настали .
Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі, як того вимагає представник потерпілого, колегія суддів не вбачає, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому.
Обставини, на які посилається представник потерпілого, були враховані судом при призначенні покарання.
Суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим, чи надто м`яким.
Разом з цим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілого про те, що суд при вирішенні цивільного позову потерпілого не в повній мірі врахував всі обставини, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення в цій частині.
Відповідно дол. матеріалів провадження та вироку суду, внаслідок вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у зв`язку з чим останній безумовно зазнав фізичних страждань та його звичний спосіб життя змінився на гірше.
Потерпілим заявлено цивільний позов в тому числі про стягнення з обвинуваченого на його користь моральної шкоди в сумі 90 000 грн, з наведенням відповідного обґрунтування.
Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з положеннями ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 374 КПК України зобов`язує суд у мотивувальній частині вироку зазначити підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
На переконання колегії суддів, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 в частині стягнення моральної шкоди, суд не врахував в повній мірі характер вчиненого правопрушення та його фактичні обставини, ступінь фізичних та душевних страждань потерпілого, яких він зазнав внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення.
Суд не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому оцінив моральну шкоду, що завдана потерпілому, у 12 000 грн, а формально послався у вироку на принцип розумності та справедливості.
В той же час, колегія суддів вважає, що така сума не відповідає тим негативним наслідкам, що настали для потерпілого через вчинене щодо нього правопорушення, та тим душевним стражданням, яких він зазнав у зв`язку з цим, та є замалою.
Тому, відповідно до вимог ст.408 КПК України, в цій частині вирок суду підлягає зміні, а сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої правопорушенням, з урахуванням вищенаведених обставин, підлягає збільшенню до 30000,00 грн.
Керуючись ст.ст.404,405,407-408 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення;

апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, змінити в частині вирішення цивільного позову.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, -в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4