ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/6404/21 Номер провадження 11-кп/814/764/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2021 року за №0000450, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 29 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз
09 листопада 2020 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.4 ст.296, ч.1 ст.32 ч.4 ст.296, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за оскаржуваним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харків від 09 листопада 2020 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 9 місяців позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 03 серпня 2021 року.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 липня 2021 року приблизно о 17 годині 50 хвилин на терміналі «Холодна Гора» по вул. Полтавського Шляху, 151 у м. Харків, діючи повторно, відкрито викрав з рук ОСОБА_9 належні йому грошові кошти в сумі 2 053 гривні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 29 жовтня 2021 року, пом`якшити йому покарання та застосувати щодо нього положення ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року при зарахуванні в строк покарання строку попереднього ув`язнення.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання належним чином не врахував те, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, на обліках у лікарів нарколога й психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, матір, що є обставинами, які пом`якшують покарання та свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора, яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин учинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про пом`якшення йому покарання колегія суддів уважає безпідставними.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, що виявилось у визнанні ним своєї вини, особу ОСОБА_8 , який неодноразово судимий (в тому числі, за корисливий тяжкий злочин а.п. 82, 89-92), не працює, неодружений, має малолітню дитину, на спеціальних медичних обліках не перебуває (а.п. 85), тяжких захворювань чи інвалідності не має, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи ж апелянта про те, що він позитивно характеризується за місцем проживання й роботи не знайшли свого підтвердження, та напротивагу цьому з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 після попередніх засуджень за вчинення ряду тяжких злочинів уперто не бажає ставати на шлях виправлення та веде системний злочин спосіб життя, у зв`язку з чим непереконливими є й твердження про наявність у нього утриманців.

Колегія суддів ураховує обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, у вигляді активного сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення в ході допитів під час досудового розслідування (а.п.54-56) та судового розгляду, однак вказана обставина, зважаючи на наведені вище дані в їх сукупності, не свідчить про несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання та сама по собі не є мотивованою й достатньою підставою для його пом`якшення.

Інші ж фактори, з якими обвинувачений пов`язує свої апеляційні вимоги (визнання вини, щире каяття, неперебування на спеціальних медичних обліках, наявність дитини) належним чином ураховані місцевим судом, через це не вбачається підстав для їх повторного врахування.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке за санкцією ч.2 ст.186 КК України є мінімальним, а остаточне наближене до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 71 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Нових обставин, які би переконали колегію суддів у протилежному висновку, ніж у тому, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду встановлено не було.

Так само слід визнати неспроможними доводи апеляційної скарги, які зводяться до необхідності застосування щодо ОСОБА_8 дії Закону України (ч.5 ст.72 КК України) в редакції №838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Згідно з правовим висновком про застосування норми права, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №663/537/17 (провадження №13-31кс18), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII.
Якщо ж особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII.
ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні вчинив кримінальне правопорушення 28 липня 2021 року, тобто після 20 червня 2017 року, тому застосування щодо нього дії Закону України в редакції №838-VIII від 26 листопада 2015 року та зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі є неприйнятним.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4