Справа № 344/4890/22
Провадження № 1-кс/344/2165/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2022 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження, внесеного 22 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, в обґрунтування якого зазначив, що слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000333 від 22 лютого 2022 року за підозрою ОСОБА_5 та інших у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України.
Встановлено, що депутат Державної думи Федеральних зборів Російської Федерації ОСОБА_5 вчинила умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.
Відповідно до розділу V Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Згідно частини третьої статті 2 Конституції України, територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У відповідності до статей 2-3 Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 31 травня 1997 року, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів.

У зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, євроінтеграційним курсом розвитку, підготовкою до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, у представників влади Російської Федерації з 2013 року виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.
Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.
З листопада 2021 року представники влади та ЗС РФ, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, розробили злочинний план, яким визначено також визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.
Депутат Державної Думи Федеральних Зборів РФ ОСОБА_5 , будучи представником влади РФ, уповноваженим брати участь у засіданнях палати й голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений статтями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), статей 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року, за адресою Російська Федерація, місто Москва, вулиця Охотний ряд, будинок 1, прийняла участь у засіданні Державної думи Федеральних зборів РФ, де підтримала постанову зі зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених «Донецької та Луганської народних республік» як самостійних, суверенних і незалежних держав.
На підставі прийнятої постанови 15 лютого 2022 року Державна дума Російської Федерації звернулася до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».
21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.
Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».
22 лютого 2022 року депутат Державної думи Федеральних зборів РФ ОСОБА_5 взяла участь у засіданні Державної думи Федеральних зборів РФ, де підтримала ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Донецької народною республікою» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «Луганською народною республікою».
Зазначені рішення Державної думи Федеральних зборів РФ були частиною злочинного плану, так як сам факт їх існування використовувався при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і був спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою.
23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.
24 лютого 2022 року о 05 год. 00 хв. Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.
Цього ж дня Збройними Силами РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.
У період з 05 год. 00 хв. 24 лютого 2022 року по даний час підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктах, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинила умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування у спосіб, визначений Кримінальним процесуальним кодексом України, доказами, а саме: протоколами огляду публікацій, протоколами оглядів відеозаписів засідань Державної думи Федеральних зборів РФ від 15 лютого 2022 року та 22 лютого 2022 року, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
31 березня 2022 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, оскільки під час досудового розслідування встановлено обставини, які прямо вказують на вчинення останнім указаного кримінального правопорушення.
Повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 31 березня 2022 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, у відповідності до ст.ст. 135, 136, 278, глав 6,11 Кримінального процесуального кодексу України, 03 квітня 2022 року вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
Зазначене свідчить, що ОСОБА_5 набула статусу підозрюваної у кримінальному провадженні.
16 квітня 2022 року підозрювану ОСОБА_5 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук. Здійснення розшуку підозрюваної ОСОБА_5 доручено співробітникам СБ України.
На даний час підозрювана ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_5 умисно переховується від слідства та суду на території Російської Федерації з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин, передбачений ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України. Притягнути ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.
На сьогоднішній день виникла необхідність в обранні відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу більш м`якого може перешкодити об`єктивному розслідуванню кримінального провадження.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що підозрювана може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію в Україні на даний час, за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на оборону та деокупацію території України, небезпека вчинення підозрюваною вищезазначених дій носить підвищений характер, а відтак такі обставини вимагають більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини.
За таких обставин слідчий просить обрати підозрюваній ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання у повному обсязі, просив клопотання задовольнити. Пояснив, що необхідність взяття під варту підозрюваної є обґрунтованою, оскільки злочин, у скоєнні якого вона підозрюється, є особливо тяжким. Підозрювана знаходиться на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошена у державний, міждержавний та міжнародний розшук. Під час досудового розслідування отримано докази того, що підозрювана може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. Також додав, що підозрювана досі є депутатом Державної думи Федеральних зборів Російської Федерації та приймає рішення, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Крім цього, просить не визначати розмір застави.
У судовому засіданні сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання, пояснила, просила відмовити у задоволенні клопотання.
16 квітня 2022 року підозрювану ОСОБА_5 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.
Вислухавши прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.
Згідно з частиною шостою статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням того, що підозрювана знаходиться за межами України, то у випадку встановлення її місцезнаходження чи затримання на території іноземної держави, до неї будуть застосовуватись правові процедури передбачені міжнародно-правовими договорами України, які ратифіковані Верховною Радою України, в тому числі Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року.
Частина п`ята статті 9 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з пунктом f) частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників встановлено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.
Згідно статті 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників, для цілей цієї Конвенції термін "постанова про утримання під вартою" означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.
Тобто вказані норми міжнародних договорів вказують на те, що у разі застосування правових норм, передбачених цими договорами у процесі екстрадиції особи, необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою без будь-яких альтернатив.
Частиною першою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається з матеріалів клопотання, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 22 лютого 2022 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України.
Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, від 31 березня 2022 року ОСОБА_5 вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, 03 квітня 2022 року.
Постановою Генерального прокурора ОСОБА_6 від 14 березня 2022 року здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, у кримінальному провадженні за № 0000333 від 22 лютого 2022 року доручено слідчому відділу Управління СБ України в Івано-Франківській області.
Згідно частини другої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 281 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам
Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 16 квітня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в державний, міждержавний та міжнародний розшук, здійснення розшуку доручено співробітникам ГВ ЗНД Управління СБ України в Івано-Франківській області.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину на момент вирішення питання про взяття під варту має відповідати стандарту «розумна підозра». Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (справа «Фокс, Кемпбелл і Харлей проти Об`єднаного Королівства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ердагоз проти Туреччини», 1997 рік). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому, суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.
Повідомлення про підозру ОСОБА_5 направлено у спосіб, передбачений ст.ст.135, 136, 278, главами 6, 11 Кримінального процесуального кодексу України.
З врахуванням того, що на час складання повідомлення про підозру ОСОБА_5 її точне місце перебування з об`єктивних причин не було встановлено, прокурором вжито всіх можливих заходів для вручення їй такого повідомлення у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.
Вручена ОСОБА_5 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним, зокрема, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 вересня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 вересня 1990 року).
Зазначене свідчить, що ОСОБА_5 набула статусу підозрюваної у вказаному кримінальному провадженні.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 Кримінального кодексу України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування у спосіб, визначений Кримінальним процесуальним кодексом України, доказами, а саме: протоколами огляду публікацій, протоколами оглядів відеозаписів засідань Державної думи Федеральних зборів РФ від 15 лютого 2022 року та 22 лютого 2022 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України, належить до категорії особливо тяжких злочинів, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Положеннями статті 183 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України, з врахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 36 Рішення від 20 травня 2010 року, ухваленого у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Згідно з матеріалами клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину. Підозрювана знаходиться на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошена у державний, міждержавний та міжнародний розшук.
У судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які існують та які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: пункти перший, другий, третій та п`ятий вказаної статті.
Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини.
На даний час підозрювана знаходиться на території Російської Федерації, що свідчить про існування ризику, передбаченого пунктом першим частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки підозрювана ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування та суду на території Російської Федерації.
Зважаючи на те, що в результаті, в тому числі дій ОСОБА_5 , відбулося повномасштабне вторгнення на територію України військових формувань Російської Федерації, у останнього можуть зберігатися об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом другим частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, який виражається в тому, що підозрювана ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Окрім того, зважаючи на той факт, що підозрювана ОСОБА_5 на даний час переховується від органів досудового розслідування та суду на території Російської Федерації, у його діях наявний ризик, передбачений пунктом третім частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме можливість незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні.
Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрювана ОСОБА_5 є депутатом Державної думи Федеральних зборів РФ, наділена політичною владою, не має місця проживання, соціальних зв`язків для існування на неокупованій території України. Таким чином, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вищевказаного кримінального правопорушення, статус російського політичного діяча дають підстави вважати, що підозрювана, розуміючи невідворотність покарання, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності та може вчинити інші або продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом п`ятим частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи характер вищевказаного злочину та покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання її судом винуватою, є всі підстави вважати, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинить нові або продовжуватиме вчиняти злочини, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
Обрання інших, більш м`якших запобіжних заходів також є неможливим в силу того, що їх реалізація передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваної і в даному конкретному випадку буде неспроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваної та характеризуючи її особу дані, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків і є співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.
Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).
При цьому, згідно з абзацом 7 частини четвертої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.
Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваної слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою безстроково без визначення розміру застави

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Обрати підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці Російської Федерації, уродженці міста Ленінграда СРСР, без встановленого місця проживання, депутату Державної думи Федеральних зборів Російської Федерації, робоча адреса: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Роз`яснити, що у відповідності до вимог частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Згідно частини четвертої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.
Дана ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 .
Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складений та підписаний 27 квітня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1