КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, на 60 днів до 03 лютого 2022 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, на 60 днів до 03 лютого 2022 року включно.
Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, впливати на недопитаних свідків, експертів, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просила ухвалу Печерського районного суду м. Києві від 06 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 скасувати, ухвалити нову ухвалу якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник ОСОБА_5 зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває під вартою та йому неодноразово продовжували строк тримання під вартою без письмових та обґрунтованих клопотань прокурора.

Захисник вказує, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, що підтверджується протоколом огляду відеозапису, однак суд в оскаржуваній ухвалі посилається на тяжкість покарання за дане кримінальне правопорушення, що на думку апелянта є неприпустимим.

Також апелянт звертає увагу на позицію потерпілої, якій було відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, та яка просила суд не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як зазначає захисник, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень на даний момент не доведена належними та допустимими доказами у їх сукупності, що не може слугувати достатньою підставою для застосування щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Окрім того, апелянт вказує, що в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 196 КПК України, суд в оскаржуваній ухвалі не навів жодного доказу, який би підтверджував існування ризиків, наведених в ухвалі.

Також захисник звертає увагу на те, що обвинувачений не вчиняв ніяких дій, щоб втекти з місця пригоди, намагався якнайшвидше зупинити автомобіль, а після його повної зупинки повернувся на місце ДТП, щоб надати першу медичну допомогу, після чого очікував працівників поліції.

Захисник зазначає, що ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі суду не наведено жодних доказів та обставин, які б вказували на наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому судом не було витребувано таких доказів.

Окрім того, апелянт вважає, що в сукупності з тим, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та позитивно характеризується нівелює ризик переховування обвинуваченого від суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновок викладений в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, щодо можливості обвинуваченого переховуватись від суду, впливати на недопитаних свідків, експертів, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах провадження оскільки, як вважає суд, застосування більш м`яких запобіжних заходів, на даному етапі судового розгляду, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, позаяк обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не відпали і рівень суспільної небезпеки обвинуваченого ОСОБА_6 є настільки високим, що на даний час унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж існуючий, а тому, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу .

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував конкретні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, те, що обвинувачений після скоєння злочинів втік з місця ДТП та зупинився тільки після переслідування його водіями інших авто, які блокували його рух, намагався приховати номер свого авто, тому ОСОБА_6 зможе вчинити дії направлені на уникнення від відповідальності.
Також при розгляді клопотання прокурора судом вказано на наявність такого ризику, як впливати на недопитаних свідків, експертів, оскільки позиція обвинуваченого по суті пред`явленого обвинувачення не з`ясована, оскільки судовий розгляд по суті триває і на даний час всі свідки, не допитані, як і сам обвинувачений, який свої пояснення по суті обвинувачення погодився надати по завершенню судового слідства і ще не надав, а тому інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
Посилання апелянта на позицію потерпілої, якій було відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, та яка просила суд не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, то колегія суддів звертає увагу на те, що така позиція потерпілої була врахована судом першої інстанції під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, проте суд прийшов до висновку, що ризик переховування від суду не зменшився, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності.

Доводи апелянта на те, що, в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 196 КПК України, суд в оскаржуваній ухвалі не навів жодного доказу, який би підтверджував існування ризиків, наведених в ухвалі є безпідставними, позаяк в оскаржуваній ухвалі суду вказано, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, впливати на недопитаних свідків, експертів, оскільки позиція обвинуваченого по суті пред`явленого обвинувачення не з`ясована, а також те, що обвинувачений після скоєння злочинів втік з місця ДТП та зупинився тільки після переслідування його водіями інших авто, які блокували його рух, при цьому намагався приховати номер свого авто.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не вчиняв ніяких дій, щоб втекти з місця пригоди, намагався якнайшвидше зупинити автомобіль, а після його повної зупинки повернувся на місце ДТП, щоб надати першу медичну допомогу, після чого очікував працівників поліції колегія суддів не може взяти до уваги, з огляду на те, що вказані обставини інкримінуються ОСОБА_6 згідно з обвинувальним актом і на стадії судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції апеляційний суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка висувалась обвинуваченому.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував сукупності обставин, які стосуються особи ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання та позитивно характеризується та які нівелюють ризик переховування обвинуваченого від суду є неспроможними.

Так, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , врахував те, що обвинувачений утримується під вартою тривалий час, раніше не судимий, має постійне місце проживання, на момент ДТП працював ФОП, після звільнення з СІЗО 05.10.2021 неодноразово з`являвся до суду, працевлаштувався, позитивно характеризується, проте вважав ці обставини такими, що не нівелюють наявних у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про що зазначив в оскаржуваній ухвалі та навів відповідні мотиви для ухвалення такого рішення.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,на 60 днів до 03 лютого 2022 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа 11-кп/824/2017/2022

757/45371/18-кКатегорія КК: ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8