СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/76/22
Провадження №1-і/547/2/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року смт Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні № 2 Семенівського районного суду Полтавської області заяву законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 її матері ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу,-
ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Семенівського районного суду Полтавської області надійшла вище вказана заява про стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні №1-кп/547/34/22, справа № 547/76/22 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 зазначила, що вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 02.05.2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді трьох місяців арешту, але судом не було вирішене питання про стягнення витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_6 .
За надання правової допомоги під час досудового слідства і в суді йому було сплачено 3000,00 грн згідно квитанції адвоката б/н від 28.04.2022.
Прокурор ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Заявою від 27.06.2022 просила розглянути заяву без її участі, проти задоволення вказаного клопотання не заперечує.
Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином.
Неявка учасників провадження в судове засідання не перешкоджає вирішенню заяви потерпілої.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали кримінального провадження № 1-кп/547/34/22, справа № 547/76/22, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 02.05.2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді трьох місяців арешту.
Адвокат ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000465, внесеному 08.12.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 164 КК України має статус представника потерпілої ОСОБА_3 (а.с. 94).
Інтереси неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 на досудовому слідстві і в суді як представник потерпілої представляв адвокат ОСОБА_6 , згідно документів щодо його повноважень залучених до матеріалів досудового слідства (дізнання): 1) договір про участь адвоката в кримінальному провадженні від 08.12.2021; 2) ордер адвоката ОСОБА_6 від 08.12.2021; 3) ордер адвоката ОСОБА_6 від 25.02.2022.
За надання правової допомоги під час досудового слідства і в суді йому сплачено 3000,00 грн згідно квитанції адвоката без номера від 28.04.2022.
Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Частиною першою статті 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Частиною першою статті 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Нормами КПК України, встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, можна прийти до висновку, що у випадку клопотання учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу.
Аналогічний правовий висновок, сформульовано Великою Палатою Верховного суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), згідно якої КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представником потерпілої ОСОБА_6 надано до суду та містяться в матеріалах кримінального провадження відповідні докази: ордер на надання правової допомоги № 213867 від 25.02.2022, постанова старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, капітана поліції ОСОБА_8 про залучення представника потерпілолої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 від 09.12.2021, заява про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_6 від 28.04.2022, опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом ОСОБА_6 від 28.04.2022, квитанція б/н від 28.04.2022 на суму 3000,00 грн.
У відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, маж право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_4 підлягає до задоволення, оскільки сума витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., підтверджується письмовими доказами. Витрати на правову допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю справи, наданим обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 118, 124, 126, 534, 537, 539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Заяву законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 її матері ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу,-задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 ) на користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , понесені нею процесуальні витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1