Провадження № 1-кп/947/954/22
УХВАЛА
30.08.2022 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному проваджені №0000333 від 23.04.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Зугдіді, Грузії, громадянин Грузії, не одружений, офіційно не працевлаштований, с середньою освітою, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_7 заявила письмове клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час. Своє клопотання захисник обґрунтовує тим, що в теперішній час з`явилися нові обставини, які не були предметом розгляду суду і не оцінювалися судом під час обрання найсуворішого запобіжного заходу і продовження строку його дії стосовно особи обвинуваченого.
Так, захисник наголошує на тому, що обвинувачений не переховувався від слідства та суду, виконував всі процесуальні рішення, не перешкоджав встановленню істини по справі, сам добровільно з`явився до правоохоронного органу і заявив про вчинене ним кримінальне правопорушення, повністю визнає свою провину у вчиненому, співпрацював зі слідством і допомагав у розкритті кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому. Щире каяття ОСОБА_6 обґрунтовується наступною після вчинення ним кримінального правопорушення поведінкою, який добровільно повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_9 заподіну шкоду, а потерпілому ОСОБА_5 повністю оплатив лікування і в подальшому несе витрати з його реабілітації. Крім того, ОСОБА_6 тривалий час з родиною офіційно проживає в Україні, має реєстрацію та постійне місце проживання в м.Одесі, мати похилого віку, яка має певні захворювання та потребує догляду з боку сина і його матеріальної підтримки, позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий. Також, ОСОБА_6 , як зазначає захисник, за період навчання в школі та у навчальному вищому закладі мав багато нагород, грамот та заохочень за досягнення в навчанні та спорті. Він був тривалий час офіційно працевлаштований на державному підприємстві, де також позитивно характеризувався. Безпосередньо сам ОСОБА_6 має певні захворювання, у т.ч. на гепатит С, знаходиться на обліку у лікаря та потребує подальшого лікування, що унеможливлюється в умовах ізоляції. Потерпілі, яким в повній мірі компенсована заподіяна шкода, просять суд обрати запобіжний захід обвинуваченому не пов`язаний з позбавленням волі. В завершення захисник зазначила, що обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення встановлені та процесуально зафіксовані, у т.ч. при сприянні самого ОСОБА_10 . Отже, на думку захисника, ризики, на які посилався прокурор, на теперішній час значно зменшилися чи відпали. Тому захисник, надавши в розпорядження суду документи на обґрунтування викладених нею доводів, просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт у нічний час.
Клопотання захисника про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу розглянуто в судовому засіданні, як виняток, без участі обвинуваченого, який тримається під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Необхідність розгляду вказаного клопотання прокурора без участі ув`язненого обвинуваченого мотивується наступним.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, дію якого пролонговано у встановленому порядку.

Згідно рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану, робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

Верховний суд в своєму листі від 03 березня 2022 року №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» зазначив, що ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.
Через ті чи інші причини працівники ДУ «Одеський слідчий ізолятор» двічі протягом дня 30 серпня 2022 не змогли забезпечити проведення дистанційного судового засідання в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_11 , що унеможливило його участь у судовому засіданні.
При цьому суд забезпечив присутність в судовому засіданні захисника обвинуваченого і переконався в тому, що обвинувачений напередодні отримав копію клопотання захисника, тобто обвинувачений був обізнаний про порушене перед судом питання.
Потерпіла ОСОБА_9 надала до суду дві письмові заяви, згідно яких ОСОБА_6 повністю відшкодував їй заподіяну матеріальну шкоду, претензій до нього вона не має, цивільний позов до нього вона заявляти не буде, просить суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, та за наслідками розгляду кримінального провадження призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому зсіданні підтримав клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому та підтвердив фактичні обставини, на які посилалася адвокат, у т.ч. стосовно повної оплати йому матеріальних затрат з лікування і реабілітаційних процедур.
Прокурор заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту, оскільки ризики, які були враховані судом при ухвалені рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та не перестали існувати.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження і надані стороною захисту матеріали, суд дійшов висновку про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого є недоцільним. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.176 КПК України сторона захисту довела в суді, що існують обставини, які є достатніми для переконання, що більш м`який вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою зможе запобігти ризикам, які зменшилися.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Європейську Конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини.
Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії" вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування громадського інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистої свободи.
Як вбачається з обвинувального акту і доданих до нього матеріалів, досудове розслідування у справі було закінчено у формі складання обвинувального акту і направлення його до суду. З моменту закінчення досудового розслідування слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Обвинувачений визнає вину у вчиненому, співпрацював зі слідством. Отже, підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде незаконно впливати на свідків та потерпілих або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню чи вчиняти новий злочин відпали.
З наданих стороною захисту документів вбачається, що ОСОБА_6 з 1996 року зі своєю родиною проживає на території України та з 2011 року має вид на проживання, раніше не судимий, зареєстрований та постійно проживає в м.Одесі з родиною в квартирі, яка на праві приватної власності належить його матері. Він має на утриманні мати похилого віку, яка хворіє та потребує постійного догляду з його боку. Крім того, ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, має нагороди, грамоти та заохочень за досягнення в навчанні і у спорті. Був офіційно працевлаштований на державному підприємстві, де також позитивно характеризується. Також, ОСОБА_6 має тяжке захворювання та потребує лікування, що неможливо в умовах ізоляції. Крім того, потерпілі, яким в повній мірі компенсована заподіяна шкода, просять суд строго не карати обвинуваченого та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Зазначені обставини свідчать про те, що подальше тримання під вартою обвинуваченого не буде розумно виправданим, навіть з оглядкою на суспільний інтерес. В даному випадку відносно обвинуваченого повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше утримання його під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченим покарання за злочин, у вчиненні якого він ще не визнаний винним (ст.62 Конституції України).
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його тримання під вартою, оскільки такий висновок буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.
Отже, при таких обставинах суд не вбачає необхідності в подальшому утриманні обвинуваченого під вартою, і вважає, що інший вид запобіжного заходу, а саме, домашній арешт у нічний час, в достатній мірі забезпечить мету запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 176, 177, 181, 194, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання сторони захисту задовольнити.
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт, зобов`язавши його знаходитися за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час з 23:00 по 06:00, строком на 60 діб. Ухвала суду втрачає свою дію 29.10.2022.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 строком на два місяця обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Виконання ухвали щодо запобіжного заходу у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 покласти орган Національної поліції по місцю проживання обвинуваченого, якому відповідно до вимог ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_6 та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1