ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/178/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/208/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 345-1 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9
представника
потерпілих -адвоката ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року задоволено клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000486 від 12.04.2021 року стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345-1 КК України для усунення недоліків та приведення обвинувального акта у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення недоліків.
Суд обґрунтував своє рішення тим, що обвинувальний акт фактично не містить формулювання обвинувачення та місця вчинення кримінального правопорушення, відповідно до положень закону, тому, у даному випадку, обвинувачений позбавлений можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції, його не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через фактичну відсутність формулювання обвинувачення, як окремо визначеного елементу обвинувального акта, передбаченого п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Суд зазначив, що такі обставини суттєво порушують право обвинуваченого на захист, такі недоліки не можуть бути усунуті під час судового розгляду, а відтак позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вважає, що в обвинувальному акті чітко зазначено формулювання обвинувачення, а саме короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.
На думку апелянта, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вийшов за межі своїх повноважень на стадії підготовчого судового засідання та в порушення вимог чинного законодавства вдався до оцінки обставин кримінального правопорушення.
Зазначає, що у підготовчому судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 314, 315 КПК України, суд не вправі вирішувати питання щодо правильності викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та встановлення цих обставин.
Посилається на те, що в обвинувальному акті вказано місце вчинення злочину, а що стосується населеного пункту, то це можливо уточнити в судовому засіданні під час розгляду справи по суті.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору.
Вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.
Вказує, що формулювання обвинувачення у поєднанні із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення та викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами дають цілковите уявлення та розуміння суті та обсягу обвинувачення і, в свою чергу, реалізації права на захист обвинуваченого.
Посилається на те, що в обвинувальному акті зазначені час, спосіб вчинення протиправних дій, вчинені дії відносно потерпілих, мотив та мета вчиненого правопорушення, інші обставини, що підлягають доказуванню.
На думку апелянта, повертаючи обвинувальний акт суд вийшов за межі предмета судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яких надається під час розгляду по суті та надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Наголошує на тому, що на цій стадії суд лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи суть обвинувачення, а тому не вправі пропонувати прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події або викладати їх в інший спосіб.
Вказує, що кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, в т.ч. у бік збільшення, повертати за наслідками підготовчого засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить до повноважень прокурора.
Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки 28.06.2022 року суд оголосив вступну та резолютивну частину ухвали, а повний текст ухвали отримано потерпілими 07.07.2022 року.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, що відповідно до ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу подану представником потерпілих, просить їх задовольнити, в судових дебатах потерпілого ОСОБА_9 та його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, просять їх задовольнити, в судових дебатах обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляційні скарги прокурора та адвоката, вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, просять її залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_10 слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Статтею 314 КПК України визначено порядок проведення підготовчого судового засідання, під час якого суд з`ясовує наявність підстав для прийняття судом рішень, передбачених ч.3 цієї статті.
Зокрема, пунктом 3 ч.3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Перелік вимог, яким повинен відповідати обвинувальний акт міститься у ст. 291 КПК України.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, підставами повернення обвинувального акту були: сформульоване обвинувачення є неповним, що вказує на його не конкретність та позбавляє обвинуваченого можливості права на захист, у формулюванні обвинувачення не вказано місця вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з правовими висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року №5-328кс16 проаналізовано зміст вказаної норми закону, яка вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва формула обвинувачення), формулювання обвинувачення.
В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
При цьому, важливим є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Викладаючи в обвинувальному акті на власний розсуд передбачені п.5 ч.2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, останній не може містити положень, що виключають можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення, роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення та, в цілому, не може порушувати право обвинуваченого на захист.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що органом досудового розслідування не дотримано вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, зокрема зміст обвинувачення пред`явленого ОСОБА_7 є неконкретним, порушує його право на захист та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Так, правова кваліфікація є юридичною оцінкою вчиненого особою діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Тобто, правова кваліфікація повністю залежна від фактичних обставин кримінального правопорушення, тому формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не можуть суперечити правовій кваліфікації юридичній оцінці зазначених дій.
Відповідно до диспозиції ст. 345-1 КК України потерпілим від цього злочину можуть бути лише журналіст та (або) його близькі родичі, члени сім`ї.
Приміткою до ст. 345-1 КК України визначено, що статус журналіста або його належність до засобу масової інформації підтверджується редакційним або службовим посвідченням чи іншим документом, виданим засобом масової інформації, його редакцією або професійною чи творчою спілкою журналістів. Тобто, вказаною кримінально-правовою нормою визначено, що лише законна професійна діяльність журналіста, яка спрямована на реалізацію ним своїх повноважень у інформаційній сфері і здійснюється ним лише засобами та в порядку, що передбачені законом, охороняється законом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинувачення інкриміноване ОСОБА_7 є неконкретним (неповним), оскільки в ньому відсутні обставини, які б містили інформацію про підтвердження статусу як журналістів потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 або належність, як журналістів до засобу масової інформації, тобто відсутні дані щодо редакційного або службового посвідчення чи іншого документу, виданого засобом масової інформації, його редакцією або професійною чи творчою спілкою журналістів на ім`я потерпілих, як журналістів.
У формулюванні обвинувачення відсутні відомості про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , будучи журналістами друкованого засобу інформації, здійснювали свою професійну діяльність в групі ІНФОРМАЦІЯ_1 соціальної мережі Фейсбук.
В обвинувальному акті не конкретизовано характер насильства, яким погрожував обвинувачений потерпілим, вони не розмежовані стосовно кожного потерпілого окремо, не зазначено чи були погрози дійсними та реальними і як їх сприйняли потерпілі.
Окрім того, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо відсутності в обвинувальному акті місця вчинення кримінального правопорушення має суттєве значення для визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження, оскільки відповідно до п.6 ч.2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є безумовною підставою скасування судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (Девеер проти Бельгії від 27 лютого 1980 року).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України є обґрунтованими і належно вмотивованими, тому підстав для скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 06 серпня 2021 року, як про це просить прокурор та потерпілі, не вбачає.
Оскільки потерпілі отримали повний текст рішення 07.07.2022 року, їм слід поновити строк на апеляційне оскарження.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 291, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ухвалила:
Поновити потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000486 від 12.04.2021 року стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345-1 КК України повернуто прокурору - без змін.
Ухвала є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді