Справа № 694/593/22 Провадження №1-кп/694/119/22
В и р о к
Іменем України
13.07.2022 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Російської Федерації, м. Челябінськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, із середньою освітою, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
з участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , 30.10.2021 близько 09:00 год., перебуваючи у вітальні житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізовуючи злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, підійшов до ОСОБА_6 та наніс кулаком правої руки близько трьох ударів в область голови, та трьох ударів кулаком правої руки в праву область грудної клітки. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 з метою самозахисту вибігла до кімнати веранди житлового будинку де її знову наздогнав ОСОБА_5 , та продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, схопив руками її за плечі та тричі спиною ударив об одвірок, в наслідок чого ОСОБА_6 , втративши рівновагу, впала на підлогу, після чого ОСОБА_5 , наніс близько десяти ударів ногами та руками по різним частинам тулуба, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта № 05-9-01/86 від 11.04.2022 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на лобі, в лівій поперековій ділянці, на лівій сідниці, на лівому стегні, на правій гомілці, на лівій молочній залозі, на грудній клітці справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину не визнав, пояснив, що у вказаний в обвинувальному акті дату та час за місцем його проживання, у нього виник конфлікт із потерпілою, проте тілесних ушкоджень він їй не наносив і не бив. Під час даного конфлікту вона один раз самостійно впала. Швидку після цього не викликала. Цивільний позов визнав частково лише в частині матеріальних збитків внаслідок лікування.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення.
В судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_6 , яка пояснила, що проживає разом з обвинуваченим і у вказаниі в обвинувальному акті дату та час у неї виникла сварка з останнім в ході якої він почав наносити їй удари в голову і плече, в подальшому її сестра їх почала розбороняти. Потім він почав бити її спиною об кут дверей, а коли вона впала, то бив ногами по всьому тулубу. Внаслідок вказаних побоїв вона зверталася за медичною допомогою і проходила лікування. Цивільний позов підтримала і просила задовольнити.
В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_8 , яка надала покази, що потерпіла по справі є рідною сестрою і у зазначений в обвинувальному акті день і час вона перебувала за місцем проживання сестри в сусідній кімнаті і почула сварку між сестрою і обвинуваченим, вийшовши до них , побачила, що обвинувачений наносив удари її сестрі кулаком у голову, бив об кут дверей, потім бив ногами по вському тулубу. Після цього сестра тривалий час лікувалася, інших травм не отримувала.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
-Дані витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.02.2022, відповідно до якого ОСОБА_6 30.10.2021р. близько 09.00 за адресою АДРЕСА_1 отримала тілесні ушкодження.;
-Дані висновку експерта № 05-9-01/86 від 05.04.2022, згідно якого у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців на лобі, в лівій поперековій ділянці, на лівій сідниці, на лівому стегні, на правій гомілці, на лівій молочній залозі, на грудній клітці справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані ушкодження не характерні для тих, що виникають внаслідок падіння з висоти власного зросту;
-Дані висновку експерта № 05-9-01/88 від 07.04.2022, згідно якого у ОСОБА_6 всі тілесні ушкодження могли виникнути при механізмі і обставинах, вказаних в ході слідчого експерименту від 07.04.2022;
-Дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 07.04.2022, в ході якого остання розповіла про обставини і механізм отримання тілесних ушкоджень;
-Дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 07.04.2022, в ході якого остання розповіла про обставини і механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілою;
Судом досліджені характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_5 ..
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої, свідка, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 надані в судовому засіданні про те, що він ударів потерпілій не наносив, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Оскільки покази потерпілої доповнюються показами свідка та іншими доказами, у суду не має підстав для сумніву в правдивості свідчень потерпілої.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує, як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків (ч. 1 ст. 125 КК України); особу обвинуваченого, який раніше несудимий, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується нейтрально, наявність обтяжуючих обставин, вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити не пов`язане з позбавленням волі. Разом з цим суд, враховуючи матеріальне становище та те, що обвинувачений тимчасово не працює, приходить до висновку про неможливість призначення покарання у виді штрафу чи виправних робіт.
Визначене обвинуваченим покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, враховуючи конкретні, досліджені в ході судового розгляду обставини справи, особу обвинуваченого, визнання вини та відношення до вчиненого, думку сторони обвинувачення про застосування покарання у виді громадських робіт, суд встановлює за можливе призначити поакрання у виді громадських робіт.
При цьому суд виходив також і з положень ч. 2 ст. 50 КК України, якими визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. На переконання суду, покарання з яким визначився суд, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Цивільний позов ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.128, 129 КПК України. Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_6 має право на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки її розмір підтверджено належними доказами та в цій частині він визнаний обвинуваченим.
Щодо моральної шкоди, то на думку суду в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 3000 грн., яка буде співрозмірною, справедливою і розумною.
Також суд вважає доведеним витрати пов`язані з наданням юридичних послуг, які підтверджуються відповідною квитанцією і складають 7000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.
Запобіжний захід не обирався. Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3000 грн. моральної шкоди та 4309,00грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а всього 7309,00грн..
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, 7000 грн. процесуальних витрат (за надання правничої допомоги).
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1