Справа№ 938/288/21
Судове провадження № 1-кп/938/12/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від 03.02.2021 року, про обвинувачення (відповідно до обвинувального акта)

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працюючого, раніше не судимого
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 умисно заподіяв неповнолітньому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.
ОСОБА_6 , перебуваючи 02.02.2021 року о 15.30 годин на території Ільцівського ліцею, розміщеного в селі Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, вступив у конфлікт із неповнолітнім ОСОБА_8 .

У ході даного конфлікту ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, завдав не менше ніж три, чотири удари ногами та кулаками рук, в різні частини тіла неповнолітньому ОСОБА_8 .

У результаті вищевказаних дій неповнолітньому ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, синця в ділянці лівого плеча, синця та садна в ділянці лівого стегна, садна в ділянці правого ліктьового суглобу, з яких відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 21 від 27.02.2021 року закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисних легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що вину визнає, але не визнає цивільний позов, заявлений стороною потерпілого до нього. Також обвинувачений зазначив, що 02.02.2021 року о 15.30 год приїхав до Ільцівського ліцею, що знаходиться в с.Ільці Верховинського району, за своєю дочкою ОСОБА_9 , 2013 року народження. На подвір`ї школи старшокласники грали у сніжки, коли проходила його, тобто обвинуваченого дочка, старшокласники призупинили грати у сніжки. Дочка їх пройшла, тоді один із старшокласників (хлопчик) потрапив у неї сніжкою, а потім кинув у неї ще раз. Обвинувачений підійшов до дочки, обтрусив її від снігу, а потім підійшов до того хлопця, що кинув у неї сніжкою, взяв його за комір і почав сварити, після чого вдари його один раз по плечу, розвернувся і пішов до машини. У судових дебатах просив його суворо не карати, призначивши штраф.
Крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.
Зокрема, неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , будучи допитаним у судовому засіданні в присутності законного представника матері ОСОБА_10 , представника адвоката ОСОБА_11 та психолога Ільцівського ліцею ОСОБА_12 , зазначив, що 02.02.2021 року після обіду він та його однокласники на території Ільцівського ліцею гралися в сніжки. Під час гри виходили дві дівчинки зі школи і він, тобто потерпілий, ненароком попав дівчинці молодших класів, прізвище якої не знає, у «капюшон», після чого підійшов до неї та попросив пробачення. Дівчинка пішла до машини, потім повернулася з татом, який сказав просити у неї пробачення. Потім тато дівчинки взяв його, тобто потерпілого, шапку та вдарив по голові. Також тато дівчинки вдарив його, тобто потерпілого, кулаком у ліву сторону голови. Він, тобто потерпілий, впав головою у кущі. Тоді тато дівчинки копав його ногами. Це бачили інші школярі. Також потерпілий вказав, що він може впізнати тата дівчинки, який є в залі суду. Однокласники завели його, тобто потерпілого, до учительської, в якій були присутні директор, вчитель з української мови та ОСОБА_13 . На шкільному автобусі він, тобто потерпілий, поїхав додому, де розказав про все рідним. Тоді вони поїхали до лікарні в с.Ільці, потім до Верховинської та Косівської лікарень.
Неповнолітній свідок ОСОБА_14 , будучи допитаним у судовому засіданні у присутності законного представника батька ОСОБА_15 , зазначив, що у 2021 році, точної дати не пам`ятає, на уроці трудового навчання він, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на подвір`ї ОСОБА_20 школи грали у сніжки. Грали близько 15-20 хвилин. Проходили дві дівчинки. ОСОБА_19 випадково зачепив сніжкою капюшон однієї з тих дівчаток. Через декілька хвилин підійшов тато дівчини і спитав, хто попав сніжкою в неї. ОСОБА_21 відповів, що то він і більше так не буде. Батько дівчинки почав бити ОСОБА_22 рукою по голові. Директор школи з вікна сказала: « ОСОБА_23 , що ти робиш?». Директор школи сказала завести ОСОБА_22 до класу, якого ОСОБА_24 і ОСОБА_18 завели до її кабінету. ОСОБА_21 хотів попасти сніжкою у хлопця ОСОБА_25 , а випадково попав у капюшон дівчинки, бо ОСОБА_26 пригнувся. ОСОБА_21 попросив вибачення у дівчинки після того, як підійшов її батько.
Свідок ОСОБА_27 суду пояснив, що він працює вчителем трудового навчання та основ здоров`я Ільцівської школи. 02.02.2021 року на урок трудового навчання (7-ий рок) не з`явився учень 8 класу ОСОБА_19 . Також на урок не з`явилися учні ОСОБА_28 та ОСОБА_29 . Урок трудового навчання відбувається у майстерні. Після уроку того ж дня він, тобто свідок, зайшов до учительської та йому сказали, що ОСОБА_22 , тобто ОСОБА_30 , побили. Очевидцем цієї події він, тобто свідок, не був.
Свідок ОСОБА_31 у судовому засіданні вказала, що вона працює вчителем біології Ільцівського ліцею. 03.02.2021 року на нараді вона дізналася від директора, що якийсь ОСОБА_23 (батько дитини) побив минулого дня ОСОБА_32 . Вона, тобто свідок, не була безпосереднім очевидцем конфлікту між ОСОБА_23 та ОСОБА_33 .
Свідок ОСОБА_34 пояснила суду, що вона працює заступником директора Ільцівського ліцею. 02.02.2021 року вона, тобто свідок, перебувала в учительській, в якій директор ОСОБА_35 оглядала хлопчика Філипчука, ім`я якого свідок не пам`ятає. Дитина була перелякана та ображена. Вона, тобто свідок, зрозуміла, що цього хлопчика хтось вдарив, але не бачила видимих тілесних ушкоджень у дитини. Наступного дня директор школи зібрала вчителів та повідомила, що хтось вдарив дівчинку сніжкою, а її батько вдарив хлопчика.
Свідок ОСОБА_36 у судовому засіданні зазначила, що вона працює заступником директора з навчальної роботи Ільцівського ліцею, не бачила безпосередньо конфлікт, який відбувся 02.02.2021 року на подвір`ї ліцею. Про нього довідалася від директора школи.
Свідок ОСОБА_35 пояснила суду, що працює директором Ільцівського ліцею. Вона перебувала на лікарняному 02.02.2021 року, але прийшла до ліцею, зайшла до свого кабінету, близько 15.30 год. подивилася у вікно і побачила особу чоловічої статі, як їй здалося, це був ОСОБА_37 , який ішов швидким темпом з подвір`я школи. Більше вона нічого не бачила. Пішла в учительську та почула, що діти забігли в школу, спитала учнів, що сталося, які відповіли, що там щось відбулося з ОСОБА_38 . Закликали ОСОБА_39 , який сказав, що кинув сніжкою та його вдарив чоловік.
Неповнолітній потерпілий та вищевказані свідки допитані в судовому засіданні в присутності представника та законного представника потерпілого. У подальшому 31.01.2022 року через канцелярію суду поступила заява від законного представника потерпілого його матері ОСОБА_10 (а.с.216 т.1), в якій зазначено, що судовий розгляд цієї справи слухати в її відсутності та відсутності її сина, повідомляти її про розгляд справи, цивільний позов підтримує в повному обсязі, обвинуваченого ОСОБА_6 карати суворо. Законний представник потерпілого його мати ОСОБА_10 у судовому засіданні 31.01.2022 року підтримала свою вищевказану заяву, при цьому вказала, що розгляд справи проводити за обов`язкової участі представника неповнолітнього потерпілого адвоката ОСОБА_11 .
Подальший судовий розгляд даної справи було відкладено на 24.02.2022 року о 14.00 год., який не відбувся в зв`язку з повномасштабним відкритим воєнним нападом росії на Україну, неявкою учасників справи до суду та впровадження Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року воєнного стану на території України строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжено.
Розгляд даної справи в судових засіданнях, призначених на 04.04.2022 року о 16.00 год., 11.05.2022 року о 14.00 год., 06.06.2022 року о 14.00 год., 26.07.2022 року о 14.00 год., 16.08.2022 року о 16.00 год., 14.09.2022 року о 16.00 год., не відбувся в зв`язку з неявкою сторони потерпілого, яка про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином.
Зокрема, як відомо з телефонної розмови представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 мобілізовано до Збройних Сил України, судові виклики, адресовані йому, поверталися до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 4-6 т.2, 16-19 т.2, 21-24 т.2).
Судові виклики/SMS-повідомлення, адресовані потерпілому та його законному представнику, отримано ними 12.04.2022 року,19.05.2022 року, 14.06.2022 року, 03.08.2022 року, 30.08.2022 року, 09.09.2022 року та 14.09.2022 року (а.с.2-3 т.2, 11-12 т.2, 20 т.2.,28-29 т.2, 35 т.2, 41-42,44 т.2). Також судом, крім направлення судових викликів та SMS-повідомлень, направлялися потерпілому та його законному представнику листи від 16.05.2022 року (а.с.9 т.2), 07.06.2022 року (а.с.15 т.2), 19.08.2022 року (а.с.33 т.2), 14.09.2022 року (а.с.39 т.2), 05.10.2022 року (а.с.68 т.2), в яких їх повідомляється про необхідність з`явитися в призначені судові засідання або забезпечити явку представника неповнолітнього потерпілого іншого адвоката. Вищевказані листи сторона потерпілого отримала 19.05.2022 року (а.с.10-11 т.2), 14.06.2022 року (а.с.20 т.2), 30.08.2022 року (а.с.35 т.2), 09.09.2022 року (а.с.40.44 т.2)., 23.10.2022 року та 21.10.2022 року (а.с. 40,71, 90, 90 зворот, 91,91 зворот т.2).
Відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.
Враховуючи ст. 325 КПК України, а також те, що сторона потерпілого належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (а.с.41-42, т.2), заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо можливості продовження розгляду справи з даного приводу, суд продовжив проведення судового розгляду 05.10.2022 року у відсутності неповнолітнього потерпілого та його законного представника, представника.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, також доведена такими безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:
-протокол-заявою про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 02.02.2021 року (а.с.47-48 т.2), якою заявник о 17.50 год. повідомила, що цього ж дня біля 15.30 год. на території Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ст. гр. ОСОБА_6 , 1984 року народження, безпідставно на подвір`ї школи наніс синові ОСОБА_8 , 2007 року народження, тілесні ушкодження, а саме наносив руками в область голови, в результаті чого він упав на землю, після того продовжував наносити удари ногами по всьому тілу;

-висновком експерта від 04.02.-27.02.2021 року №21 (а.с.49-51 т.2), відповідно до якого у ОСОБА_8 , 2007 року народження, виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку, синець в ділянці лівого плеча, синець та садно в ділянці лівого стегна, садно в ділянці правого ліктьового суглобу, які спричинені від неменш ніж трьох або чотирьохкратної ударної, ударно-ковзкої дії тупих предметів, якими могли бути кулаки рук, ноги або інші тупі предмети, можуть відповідати терміну вказаному в постанові, тобто 02.02.2021 року; закрита черепно-мозкова травма з струсом головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень; беручи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень нехарактерно, що всі вищевказані тілесні ушкодження могли бути спричинені внаслідок падіння на площині та ударах до тупих предметів;
-протоколом слідчого експерименту від 09.03.2021 року (а.с.52-54 т.2) та відеозаписом (а.с.93 т.2), проведеним за участю потерпілого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_10 та представника ОСОБА_11 , у присутності 2-х понятих, у ході якого неповнолітній потерпілий показав та розказав, як його на території школи побив батько дівчинки, в яку він попав сніжкою.
У ході судового розгляду даної справи стороною захисту не поставлено під сумнів допустимість вищевказаних доказів (не заявлялися клопотання про їх недопустимість чи клопотання про надання стороною обвинувачення доказів, які обгрунтовують їх допустимість), у зв`язку з чим суд визнає всі вищевказані письмові докази допустимими. Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у п.32 постанови від 11.05.2021 року в справі № 737/838/16-к, провадження № 51-1383 км 19, згідно з якою сторона, у володінні якої знаходяться докази, які обґрунтовують допустимість інших наданих доказів, приймає рішення про необхідність їх надання суду лише у випадку, якщо допустимість цих доказів обґрунтовано поставлена під сумнів на тих чи інших підставах. У такому разі у сторони, яка надала спірний доказ, виникає обов`язок довести його допустимість (частина 2 статті 92 КПК), надавши інші докази, і, відповідно, як умова надання доказу - обов`язок відкрити їх іншій стороні. У той же час суд, що розглядає справу, має забезпечити стороні можливість підготувати свою позицію щодо наданого доказу, який не був відкритий стороні на більш ранніх стадіях провадження.
У ході судового розгляду даної справи стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, долучено протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.03.20021 року (а.с.55-57 т.2), в якому зафіксовано, що потерпілий ОСОБА_8 у присутності свого законного представника та представника впізна особу зображену на фото №2, яка 02.02.2021 року біля 15.30 год. йому, тобто потерпілому, нанесла тілесні ушкодженення. Однак, суд визнає вказаний доказ недопустимим, оскільки в ньому відсутній опис усіх осіб, які пред`являлись для впізнання за номерами від одного до чотирьох, а також не зазначено про те, хто є тією особою (прізвище, ім`я по батькові), яку потерпілий упізнав на відповідних фото (відомості щодо анкетних даних осіб не зазначені) та спосіб у який було проведена така слідча дія, що призвело до порушення вимог статті 228 КПК.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58 т.2), проживає за адресою: АДРЕСА_1 з батьком, братом, дружиною та малолітньою дочкою в умовах середнього достатку (а.с.59,62,63 т.2), позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.61 т.2), не знаходиться на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах КНП «Верховинська ЦРЛ» (а.с.60 т.2).

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 раніше не судимий.
Як вбачається з вимоги про судимість (а.с.64-65 т.2), станом на 08.02.2021 року відносно ОСОБА_40 направлено до суду:
-кримінальне провадження №0000003 від 04.01.2017 року про обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, ухвалою Верховинського районного суду від 19.12.2017 року провадження закрито в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с.72 т.2)
-кримінальне провадження №0000279 від 21.12.2017 року про обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, відмітка про наявність кінцевого рішення суду відсутня у вимозі про судимість;
- кримінальне провадження №0000267 від 01.12.2017 року про обвинувачення за ч. 2 ст. 296 КК України, відмітка про наявність кінцевого рішення суду відсутня у вимозі про судимість;
-кримінальне провадження №0000075 від 27.05.2019 року про обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України, відмітка про наявність кінцевого рішення суду відсутня у вимозі про судимість.
Судом встановлено, що кримінальні провадження №0000267 від 01.12.2017 року за ч. 2 ст. 296 КК України та №0000279 від 21.12.2017 року за ч. 1 ст. 263 КК України об`єднані в одне судове провадження ухвалою Верховинського районного суду від 03.09.2018 року (а.с.74-75 т.2), у ході якого змінено обвинувачення щодо ОСОБА_6 з ч.1 ст.263, ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.263, ч.1 ст.125 КК України. У подальшому ухвалою Верховинського районного суду від 27.07.2021 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України закрито в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с. 76-77 т.2), а вироком Верховинського районного суду від 27.07.2021 року (а.с.78-80 т.2) визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який вчинено ним 03.10.2017 року, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Надалі ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.11.2021 року (а.с.81-83 т.2) вирок Верховинського районного суду від 27.07.2021 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Верховинського районного суду від 04.04.2022 року (а.с.84-86 т.2) затверджено угоду про визнання винуватості від 04.04.2022 року, укладену між прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_6 , визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який вчинено ним 03.10.2017 року, та призначено покарання зі застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 1700 гривень. Вказаний штраф засудженим сплачено в повному розмірі відповідно до квитанції від 13.04.2022 року (а.с.87 т.2).
Кримінальне провадження №0000075 від 27.05.2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 296 КК України перебуває на розгляді Косівського районного суду.
Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України (за фактом спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 ), яке вчинене ним, тобто ОСОБА_6 , 02.02.2021 року до постановлення попереднього вироку щодо нього за ч. 1 ст. 263 КК України (вирок від 04.04.2022 року).
При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з обвинувальним актом не встановлено обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с.2-4 т.1), з чим суд погоджується.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 2 ст.125 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_6 цього проступку, тобто станом на 02.02.2021 року) умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення по час ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діянь, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за їх вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Беручи до уваги вищевказане, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, в межах її санкції, обравши одне з альтернативних покарань.

У судових дебатах обвинувачений та його захисник просили призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, який відповідно до санкції ч. 2 ст. 125 КК України є найменш суворим видом покарання,
Крім того, у ч.2 ст. 65 КК України передбачено, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Таким чином, у ч.2 ст. 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення, що узгоджується з позицією Верховного Суду,викладеній у п.16 постанови від 17.04.2018 року в справі № 298/95/16-к, провадження № 51-2501км18. Натомість прокурор у судовому засіданні не навів переконливих доводів того, що призначення покарання ОСОБА_6 у виді штрафу є неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання.
Однак, на противагу вказаному сторона потерпілого просить обвинуваченого карати суворо (а.с. 216 т.1).
Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, у виді штрафу в немінімальному розмірі, встановленого санкцією цією статті кримінального закону.
Крім того, враховуючи, що обвинувачений винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України (за фактом спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 ), яке вчинене ним, тобто ОСОБА_6 , 02.02.2021 року до постановлення попереднього вироку щодо нього за ч. 1 ст. 263 КК України (вирок від 04.04.2022 року), то суд також вважає за необхідне застосувати ч. 4 ст. 70 КК України.

У ч.4, ч.ч.1-3 ст. 70 КК України встановлено два способи призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень: 1) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим; 2) шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У разі призначення остаточного покарання шляхом його складання (повного чи часткового) остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається: 1) в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання або 2)якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, то в межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При цьому слід звернути увагу, що законом не передбачено повноваження суду призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом складання в межах максимального розміру, встановленого в Загальній частині КК для даного виду покарання (наприклад, штрафу).

Враховуючи вищевказане, а також те, що за вироком від 04.04.2022 року в зв`язку зі затвердженням угоди про визнання винуватості ОСОБА_6 засуджений за умисний тяжкий злочин (ч. 1 ст. 263 КК) із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і саме такий розмір штрафу є максимальним розміром, встановлений у санкції ч. 2 ст. 125 КК України, то, призначаючи йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, слід застосувати спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки спосіб складання покарань у даному випадку не допускається. Також на підставі ч.4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання у виді штрафу розміром 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, як відбуте (сплачений) повністю за попереднім вироком від 04.04.2022 року відповідно до квитанції від 13.04.2022 року (а.с.87 т.2).

У даному кримінальному провадженні стороною потерпілого заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення з нього на її користь майнової шкоди в сумі 585,5 гривень, моральної шкоди в сумі 1000000 гривень та процесуальних витрат на правову допомогу в сумі 16770 гривень.

У ч.3 ст. 129, ч.1 ст. 326 КПК України закріплено обов`язок суду залишити позов без розгляду, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, а обвинувачений/ цивільний відповідач не визнає пред`явлений позов повністю.

Обвинувачений/цивільний відповідач ОСОБА_6 не визнав вказаний цивільний позов.

Сторона цивільного позивача/потерпілого в судове засідання не з`явилася. Судом їй направлялися листи від 14.09.2022 року (а.с.39 т.2) та від 05.10.2022 року (а.с.68 т.2), в яких повідомлялося про необхідність з`явитися в призначені наступні судові засідання або забезпечити явку представника неповнолітнього потерпілого/цивільного позивача іншого адвоката. Крім того, роз`яснювалися наслідки неприбуття цивільного позивача, передбачені в ст.ст.129,326 КПК України. Вказані листи сторона цивільного позивача/потерпілого отримала відповідно 23.10.2022 року та 21.10.2022 року (а.с.40,71, 90,90 зворот, 92, 92 зворот т.2).
Враховуючи вищевказане, слід залишити без розгляду цивільний позов, пред`явлений у даній справі стороною потерпілого/цивільного позивача.
Одночасно доцільно роз`яснити стороні потерпілого/цивільного позивача, що відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку вирішує щодо стягнення судових витрат, долю речових доказів та про запобіжний захід. А відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна.
Запобіжний захід ОСОБА_6 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Як вбачається з обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні, арешт на майно не накладався (а.с.2-7 т.1).
Судом встановлено, що процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, відсутні.
Стороною потерпілого заявлено також про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних витрат на правову допомогу в розмірі 16770 гривень (а.с.34 т.1), яка надавалася адвокатом ОСОБА_11 на підставі договору про надання правової допомоги №Б/н від 10.02.2021 року (а.с.23 т.1), та долучено прибутковий касовий ордер №5 від 16.02.2021 року (а.с.35 т.1) про отримання адвокатом від ОСОБА_10 коштів у сумі 16770 гривень, а також акт від 15.06.2021 року приймання-передачі наданих послуг вартістю 16770 гривень (а.с.37 т.1), які надавалися представником/адвокатом неповнолітньому потерпілому, як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду.
У силу п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Положеннями ч.1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Зважаючи на вищевказане, а також на те, що адвокатом ОСОБА_11 надавалася правова допомога неповнолітньому потерпілому, що потребує особливого підходу, то процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 16770 гривень слід стягнути на користь потерпілого.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 90 (дев`яносто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять) гривень.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначене цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Верховинського районного суду від 04.04.2022 року, ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді штрафу розміром 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, яке відбуте ним повністю відповідно до квитанції від 13.04.2022 року.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 залишити без розгляду.
Роз`яснити стороні потерпілого/цивільного позивача, що відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Стягнути зі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, яка надавалася як правова допомога за договором від 10.02.2021 року, в розмірі 16770 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) гривень.
На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору.

Суддя Наталія ЧЕКАН