ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1404/22 Справа № 214/1660/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 травня 2022 року включно й відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на те, що підстави, за яких раніше було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, не змінились, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання до 15 років позбавлення волі, у разі визнання його винуватим, й врахувавши те, що розгляд справи по суті ще не розпочато, не допитано потерпілу та свідків, дійшов висновку, що встановлені ризики у провадженні продовжують існувати, та продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з цією ухвалою, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якої застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що суд, відмовляючи у задоволенні його клопотання, безпідставно зазначив про існування ризику впливу на свідків, оскільки свідки, в тому числі його дружина, надавали пояснення у стані сильного душевного хвилювання та на цей час дружина разом з його донькою перебувають за кордоном. При цьому, на інших свідків у провадженні він не має намірів впливати та вони знали його як порядну і виховану людину, яка надавала приклад своєю поведінкою оточуючим, тому будь-яких доказів, які б свідчили про існування цього ризику та підтверджували законність висновків суду матеріали провадження не містять. Між тим, вказує, що ризик його переховування, є необґрунтованим, оскільки на момент його затримання працівниками поліції в нього не було намірів ні переховуватися від суду, ні вчиняти протиправні дії, та весь час до приїзду патрульної поліції він чекав їх на місці події та ці обставини не були враховані судом. Окрім того зазначає, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не взяв до уваги те, що в діях потерпілого містились ознаки кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 126 КК України та він розцінив поведінку потерпілого, як замах на вбивство та загрозу життю його сім`ї, проте ці обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення, залишилися недослідженими.
Поряд з цим, обвинувачений посилається на те, що він має позитивну характеристику та досвід поводження зі зброєю, надання медичної допомоги й бажає захищати народ України та боронити кордони держави, та суд ці обставини безпідставно залишив поза увагою, тому, на думку апелянта, ухвала підлягає скасуванню.

З огляду на те, що від сторін кримінального провадження не надходило клопотання про їх обов`язкову участь у судовому засіданні, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд скарги за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001542 від 22.12.2022 щодо ОСОБА_7 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
На стадії досудового розслідування ОСОБА_8 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора неоднаразово продовжувався ухвалами суду першої інстанції.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який є особливо тяжким, та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, й дійшов правильного висновку, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може переховуватись від суду або незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж провадженні, продовжують існувати, внаслідок чого, та необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Разом з цим, доводи скарги обвинуваченого про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Що стосується доводів апелянта про те, що в діях потерпілого містятся ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України та він розцінив його поведінку, як замах на вбивство та загрозу життю його сім`ї, то ці питання не є предметом вирішення під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу, та підлягають вирішення під час розгляду кримінального провадження по суті.
Доводи обвинуваченого про те, що він має позитивну характеристику, досвід надання медичної допомоги, й поводження зі зброєю не спростовують заявлені ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами його належної процесуальної поведінки.
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_5 , більш м`якого запобіжного заходу.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 березня 2022 року щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4