Провадження № 274/44/22
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/1/22

І м е н е м У к р а ї н и
16.09.22 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі

секретарів судового засідання . . . . . . . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/44/22 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого до засудження в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 04.03.08 Деснянським районним судом м. Києва за ст.ст. 186 ч. 2, 75, 76 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 2) 10.02.09 Деснянським районним судом м. Києва за ст.ст. 187 ч. 2, 71 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 20.12.18 Деснянським районним судом м. Києва за ст.ст. 185 ч. 2, 75, 76 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 4) 01.06.20 Дніпровським районним судом м. Києва за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України на 2 роки 7 місяців позбавлення волі,
за ст. 391 КК України,

за участі прокурора . . . ОСОБА_5

захисника . . . . . . . . . . . ОСОБА_6

обвинуваченого . . . . . . ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та з врахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України йому призначено покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 , прибувши 22 серпня 2020 року для відбуття покарання до державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" (далі РВК-73), що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Райки, вул. Центральна, 1, був ознайомлений з режимом утримання в установі, але, незважаючи на це, систематично його порушував та за час відбування покарання в РВК-73 допустив 52 порушення вимог режиму тримання.

При цьому 11 листопада 2020 року за ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_4 за невиконання законних вимог представників адміністрації було поміщено до приміщення камерного типу на строк 2 місяці 10 днів.

Незважаючи на застосування заходів дисциплінарного впливу ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив і продовжував порушувати режим утримання.

Так, 07 грудня 2021 року о 05 год. 50 хв. засудженому ОСОБА_4 було запропоновано приступити до прибирання відповідно до графіка камери, в якій він утримується. Дану пропозицію він проігнорував.

Відповідно до п. 6 р. ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та ОК проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком.

Тому о 09 год. 45 хв. начальником оперативного відділу державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)» ОСОБА_7 в приміщенні камери ПКТ № 03, яка розташована в будівлі, де розміщені камери ДІЗО та ПКТ державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», засудженому ОСОБА_4 в присутності трьох працівників установи зачитано письмове розпорядження начальника установи про необхідність приступити до прибирання згідно з графіком камери ПКТ № 03, в якій він утримується, будучи забезпеченим необхідним для прибирання інвентарем (віник, ганчірка, швабра, відро з водою), однак ОСОБА_4 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в категоричній формі відмовився виконувати законне письмове розпорядження начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», а саме приступити до прибирання відповідно до графіка камери ПКТ № 03, в якій він утримувався.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим, передбачена ст. 391 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину на початку судового розгляду не визнав, в подальшому після дослідження доказів визнав повністю. По суті обвинувачення показав, що він потрапив відбувати покарання до Райківської виправній колонії. Там з нього зробили «цапа відбувайла», майже кожен день приходила адміністрація, писали рапорти. Він не клоун, що його знімали, не хоче, щоб його діти потім у ютубі побачили, що він прибирає, тому він відмовлявся прибирати на відеокамеру, чому про це не говорив на саму камеру, пояснити не може. Його попереджали про кримінальну відповідальність за відмову від виконання обов`язку щодо прибирання, але він не думав, що до такої відповідальності все ж дійде. На даний час усвідомив, що був неправий, вину визнає, не належить до злодійського світу, має двох дітей, хвору матір, тому просить призначити покарання по мінімуму.

Незважаючи на часткове невизнання фактичних обставин обвинуваченим, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний в ході судового розгляду як свідок, начальник ОВ РВК-73 ОСОБА_7 показав, що кожен із засуджених, в тому числі ОСОБА_4 , при прибутті у колонію у дільниці карантину і діагностики ознайомлюється із правами та обов`язками, правилами поведінки у колонії. За час відбування покарання обвинувачений ОСОБА_4 характеризувався не особливо негативно, але систематично порушував режим тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі поміщався до ДІЗО, переводився до ПКТ. На час подій ОСОБА_4 відбував стягнення у ПКТ, мав обов`язок здійснювати прибирання своєї камери за графіком, з яким був ознайомлений, графік висів на дверях камери. З самого ранку в день подій обвинувачений, будучи забезпеченим інвентарем, відмовився виконувати обов`язок прибирання, про що молодші інспектори склали рапорти і доповіли начальнику установи. Начальник установи видав письмове розпорядження ОСОБА_4 про виконання все ж обов`язку. Він особисто це письмове розпорядження зачитував обвинуваченому, повторно роз`яснював ПВР, попереджав про відповідальність, але ОСОБА_4 відмовився виконувати законні вимоги адміністрації і не приступив до прибирання, просто сказав, що не буде і все. Прибирання у камері це не право, а обов`язок засуджених.

Свідок ОСОБА_8 , начальник ВНіБ РВК-73, показав, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання у колонії характеризувався негативно, систематично порушував режим утримання. У грудні 2021 року, 07-08 числа, близько 09 ранку він був присутнім під час того, як ОСОБА_4 оголошувалося письмове розпорядження начальника установи приступити до прибирання. При цьому обвинуваченого було забезпечено необхідним інвентарем: ганчірка, швабра, віник, відро з водою. Цьому передувала ранішня відмова ОСОБА_4 від прибирання, яка також була далеко не першою. Засуджені мають обов`язок прибирати у камері, у якій утримуються, якщо декілька, то по черзі, якщо один щоденно. Відмовлятися від прибирання відповідно до ПВР засуджені права не мають, обвинувачений був ознайомлений з ПВР. Письмове розпорядження зачитував ОСОБА_9 , ОСОБА_4 відреагував адекватно, не агресивно, але до прибирання так і не приступив, хоча його і попереджалося про відповідальність. Причина відмови такі у ОСОБА_4 погляди. Відмова обвинуваченого фіксувалася ЧПНУ, ніби тоді був ОСОБА_10 , на відеореєстратор.

Як показав свідок ОСОБА_11 , старший оперуповноважений ОВ РВК-73, обвинувачений ОСОБА_4 відбував покарання у виправній колонії, характеризувався як засуджений негативної спрямованості, систематично допускав порушення режиму утримання. ОСОБА_4 , як і будь-який інший засуджений, по прибуттю у колонію ознайомлювався з правами, обов`язками, відповідальністю. На час подій 07.12.21 обвинувачений відбував стягнення у камері ПКТ. Перед поміщенням у камеру ознайомлювався з графіком прибирання камери, який також вивішується на дверях у камеру. Відповідно до ПВР ОСОБА_4 не мав права відмовлятися від прибирання камери, але відмовлявся. Він особисто був присутнім під час того, як обвинуваченому оголошував начальник оперативного відділу ОСОБА_9 письмове розпорядження начальника установи все ж приступити до прибирання камери, для чого надавався відповідний інвентар. ОСОБА_4 попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, але обвинувачений все рівно відмовився. Поведінка ОСОБА_4 при цьому була спокійною, причин відмови обвинувачений, ніби, не називав.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 також підтверджується:

-даними висновку по факту вчинення злісної непокори законним вимогам адміністрації колонії від 07.12.21, на підставі якого і направлено матеріали до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області по факту злісної непокори ОСОБА_4 законним вимогам начальника РВК-73 07.12.21 за обставин обвинувачення (т. 1, а.п. 8-10);

-копією вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.20, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців (т. 1, а.п. 35-39);

-даними довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_4 , згідно з якою за час відбування покарання останній не мав жодного заохочення та станом на 07.12.21 мав 52 стягнення, в т.ч. 40 у 2021 році, стягнення не зняті і не погашені у встановленому законом порядку (т. 1, а.п. 20-22);

-даними копії ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.11.21, згідно з якою подання ДУ РВК-73 задоволено, до засудженого ОСОБА_4 застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк 2 місяці 10 днів за скоєння чергового порушення встановленого порядку відбування покарання (т. 1, а.п. 25);

-даними копії постанови про переведення засудженого до приміщення камерного типу 11.11.21 за те, що 30.10.21 він не виконав законні вимоги представників адміністрації, чим порушив статті 9, 107 КВК України та ч. 3 р. ІІ додатку 3 ПВР УВП (т. 1, а.п. 23);

-даними графіку засуджених, які здійснюють прибирання в камері ПКТ № 03, з закріпленням з 11.11.21 до 11.12.21 такого прибирання за засудженим ОСОБА_4 через день, в тому числі за графіком мав прибирати 07.12.21 (т. 1, а.п. 34);

-даними розпорядження начальника ДУ РВК-73 від 07.12.21, яким останній розпоряджається засудженому ОСОБА_4 , який забезпечений необхідним для прибирання інвентарем, приступити до прибирання згідно графіка камери ПКТ № 03, в якій він утримується. Засудженому ОСОБА_4 додатково роз`яснено, що відповідно до п. 6 р. ХХІ ПВР УВП, затверджених наказом МЮ України № 2823/5 від 28.08.18, прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та ОК проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком. Додатково попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі відмови виконати законні вимоги адміністрації установи та приступити до прибирання камери згідно графіка (т. 1, а.п. 15);

-даними протоколу огляду предмету, в подальшому визнаного речовим доказом, від 14.12.21 та безпосередньо даними самого диску, а саме DVD-R-диску з відеофайлами, на яких зафіксовано, як 22.07.21 о 04.26, 01.08.21 о 06.45, 05.08.21 о 04.39, 28.10.21 о 05.49, 30.10.21 о 05.28, 01.11.21 о 07.13, 03.11.21 о 05.10, 27.11.21 о 05.58, 29.11.21 о 05.25, 03.12.21 о 06.11, 07.12.21 о 05.50 ОСОБА_4 , будучи забезпеченим інвентарем, відмовляється прибирати у камері відповідно до графіка. А також як 07.12.21 о 09:45:35 представники адміністрації заносять до камери, у якій знаходиться ОСОБА_4 та ще один засуджений, інвентар для прибирання. Начальник оперативного відділу РВК-73 ОСОБА_7 зазначає ОСОБА_4 , що той зранку відмовився від виконання обов`язку щодо прибирання камери згідно графіку чергування, зачитує розпорядження начальника установи і п. 6 розділу ХХІ ПВР щодо прибирання камер, попереджає ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України. ОСОБА_7 запитує засудженого, чи погоджується він прибирати, ОСОБА_4 відмовляється. ОСОБА_7 ще раз запитує, чи розуміє про кримінальну відповідальність і чи буде приступати до прибирання, ОСОБА_4 вказує, що прибирати не буде (т. 1, а.п. 41-44, 40).

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування (в тому числі, виклик і допит свідка, від допиту якого відмовився прокурор) сторони не зазначали, клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому судом для забезпечення дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на справедливий суд до матеріалів провадження в ході судового розгляду долучено й інші документи, які надано прокурором, в тому числі й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти наведених вище доказів на підтвердження фактів та обставин, що підлягають доказуванню.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не зробив нічого поганого, вже відбув покарання за скоєне і отримувати ще позбавлення волі за якісь ганчірки відсутні підстави, суд розцінює з врахуванням інших досліджених в ході судового розгляду доказів, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння, нав`язати свої правила поведінки. Вказані доводи захисту спростовуються як показаннями всіх допитаних у справі свідків, так і, особливо, даними відео, якими повністю спростовуються твердження обвинуваченого в цій частині.

Такі доводи судом оцінюються, виходячи з того, що об`єктом цього злочину є суспільні відносини у сфері виконання покарання у виді позбавлення волі і суспільна небезпечність злочину полягає в тому, що він перешкоджає виконанню вироку, досягненню цілей покарання, як щодо самого засудженого, так і щодо інших осіб, та порушує нормальну діяльність органів кримінально-виконавчої системи, які забезпечують виконання вироку суду та призначеного цим вироком покарання. Судом не оцінюється чистота камер ДІЗО, ПКТ і не сам по собі факт неприбирання камери інкримінується ОСОБА_4 . Суспільна небезпека дій ОСОБА_4 полягає у тому, що він, відверто ігноруючи передбачені чинним законодавством свої обов`язки та законні вказівки адміністрації установи, у такий спосіб намагається змусити адміністрацію підлаштовуватися під власні забаганки, перебувати у місцях позбавлення волі на власних умовах, а не на умовах, визначених законодавством, суттєво знижуючи своєю поведінкою авторитет представників адміністрації в очах інших засуджених, що вкрай ускладнює нормальну діяльність виправної колонії. Саме тому законодавцем і визначено, що дії, які інкримінуються ОСОБА_4 , є суспільно небезпечними і тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 391 КК України, як злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Обставин, що пом`якшували б покарання обвинуваченому, суд не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України, є нетяжким злочином.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання характеризувався негативно, за час відбування покарання в РВК-73 допустив 52 порушення вимог режиму тримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 7 разів поміщався до ДІЗО та двічі переводився до ПКТ, заохочень не мав жодного, не працевлаштований, до суспільно корисної праці ставлення негативне, безвідповідально ставився до виконання робіт із благоустрою установи.

З урахуванням наведеного, зокрема того, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак висновків для себе не зробив і, відбуваючи покарання, знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з неналежною поведінкою, приймаючи до уваги санкцію закону, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, і тому призначає покарання у виді позбавлення волі. Остаточне покарання суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року. Початок строку відбування покарання суд обраховує з дня прибуття ОСОБА_4 до Житомирської УВП (№ 8) 20.05.22 для участі у судовому розгляді, оскільки з цього часу ОСОБА_4 має статус попередньо ув`язненого і цей строк йому підлягає зарахуванню до строку покарання (на цей день невідбута частина строку покарання за вироком від 01.06.20 становила 4 місяці 4 дні позбавлення волі). На думку суду саме призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Враховуючи призначене покарання, відбуття на даний час ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, враховуючи призначене покарання, особу обвинуваченого, який вчинив злочин, пов`язаний з ухиленням від умов відбування покарання та закінчення строку покарання за попереднім вироком, є необхідність у обранні у цьому кримінальному провадженні до набрання вироком законної сили запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року, та призначає ОСОБА_4 до відбуття 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_4 обчислювати з 20 травня 2022 року.

Речовий доказ після набрання вироком законної сили: DVD-R диск із відеофайлами, на яких зафіксовано злісне невиконання ОСОБА_4 законних вимог адміністрації, який приєднано до матеріалів провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо засудженого обвинуваченого ОСОБА_4 обрати у виді тримання під вартою, але не довше ніж на 60 (шістдесят) днів з дня ухвалення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. Для особи, яка перебуває під вартою (перебуває у місцях позбавлення волі), строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1