У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2191/22

№ 1-кп/183/1195/22

22 вересня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні

№ 0000101 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, який має середню освіту, неодружений, тимчасово не працює, раніше несудимий,

зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.14, ч.1 ст. 111 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Луганської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 .

В судовому засіданні поставлено на розгляд питання щодо наявності підстав для розгляду вказаного обвинувального акту Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, оскільки суд має обґрунтовані сумніви у визначенні підсудності при скерування до суду матеріалів вказаного кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні повідомив суду, що правила територіальної підсудності дотримано.

Захисник обвинуваченого повідомила суду, що вважає наявним порушення процесуального законодавства при визначенні територіальної підсудності, просила суд направити матеріали кримінального провадження до апеляційної інстанції для визначення підсудності в порядку ст. 34 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, встановив, що вказаний процесуальний документ затверджений прокурором Луганської обласної прокуратури у м. Кам?янське. Отже, досудове розслідування закінчено у м. Кам?янське. При цьому скерований до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області всупереч ч. 9 ст. 615 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:

1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ст. 315 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Таким чином, обвинувальний акт не містить доказів того, що територіальне знаходження органу досудового розслідування відноситься до територіальної юрисдикції Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
Оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у будь-якому разі тягне за собою скасування судового рішення, то в межах наданих повноважень, з метою забезпечення дотримання загальних принципів кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Разом з тим, до суду надіслано клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому застосування вказаного запобіжного заходу на етапі підготовчого судового засідання необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив відмовити в його задоволенні у зв`язку з відсутністю підстав.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.14, ч.1 ст. 111 КК КК України. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 111 КК України у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким. Покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
1)переховуватися від органів досудового розслідування або суду (враховуючи те, що покарання за інкримінований злочин передбачає позбавлення волі на строк від 12 до 15 років, тому, перебуваючи не під вартою, останній може ухилитись від явки до суду, передбачаючи отримання реальної міри покарання за скоєне, в разі винесення судом обвинувального вироку).
3)незаконно виливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні;
На обґрунтування вказаного ризику, прокурор посилається на те, що допитані як свідки у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили розміщення підрозділів ЗСУ у приміщенні школи м. Сєвєродонецька, яке зафіксував на міні відеокамеру ОСОБА_3 . Тобто, ОСОБА_3 може будь-яким чином впливати на вказаних свідків. Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та при встановленні додаткових свідків з числа внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_3 матиме змогу здійснювати тиск на свідків та схиляти останніх для дачі неправдивих показань, оскільки він діяв на виконання завдання представника незаконних збройних формувань «ЛНР».
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
На обґрунтування вказаного ризику, прокурор посилається на те , що на даний час не встановлені всі можливі спільники ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факти виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.
5)вчинити інше кримінальне правопорушення.
На обґрунтування вказаного ризику, прокурор посилається на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні державної зради, який є особливо тяжким злочином та вчинявся останнім добровільно, умисно у змові із невстановленими досудовим розслідуванням особою, зокрема представником НЗФ «ЛНР», який діє на підтримку режиму окупації Луганської області та функціонування псевдодержавного утворення «ЛНР».
Крім того, відповідно до довідки №19-17052022/14210 від 18.05.2022, яка видана ОСК ГУНП в Луганській області вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: 14.05.2012, 15.09.2012 та 30.08.2013 за умисні злочини. Отже, вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 має системний характер, що свідчить про його високу суспільну небезпечність та відсутність будь-яких переконань, направлених на дотримання законів України, про кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого та стійке небажання стати на шлях виправлення. Отже, прокурором доведено високий рівень ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_3 вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати здійсненню досудового розслідування та судового розгляду або ж можуть створити загрозу суспільству.
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Суд враховує, що ОСОБА_3 неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, суспільно-корисною працею не займається, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
Одночасно ці обставини підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.
Отже, суд дійшов висновку, що аргументи захисника не можуть бути прийняті, враховуючи вказані обставини.
Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
Отже, враховуючи всі обставини по справі, клопотання прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 34, 315, 615 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст.14, ч.1 ст. 111 КК України, направити до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності.

Обвинуваченому у вчиненні злочину за ч. 1 ст.14, ч.1 ст. 111 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 11 листопада 2022 року включно.
Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1