ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/500/22 Справа № 209/1348/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
представника потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000023 за апеляційними скаргами прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
Вироком суду ОСОБА_10 визнано винною в тому, що 06.02.2021 року, приблизно о 16.20 год., вона знаходилася поблизу будинку АДРЕСА_2 . В цей час у неї виникла словесна сварка з ОСОБА_11 , яка відпочивала на лавці поблизу під`їзду № 4, після чого у ОСОБА_10 раптово виник прямий протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_10 перебуваючи у вказаний час, у вищевказаному місці, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, лівою ногою, взутою у взуття, умисно нанесла один удар по правій гомілці ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_10 , продовжуючи свої протиправні дії, умисно нанесла ОСОБА_11 один удар долонею лівої руки в обличчя справа, спричинивши тим самим фізичного болю.
У результаті протиправних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_11 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді синця на передньо - зовнішній поверхні правої гомілки, яке відносяться до легких тілесних ушкоджень, яке має незначні скороминущі наслідки.

В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати обвинувачену ОСОБА_10 , за відсутності в її діях складу злочину.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, судом першої інстанції всупереч ст.ст. 94, 370 КПК України були не повно та не всебічно досліджені докази з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Так, захисник вважає, що покази потерпілої ОСОБА_11 є недостовірними, оскільки при дачі нею показань в судовому засіданні 15.06.2021 року, вона у більшій частині не пам`ятала обставин справи та зазначила, що обвинувачена ОСОБА_10 вдарила її 3 (три) рази та не пам`ятала якою ногою, що не співпадало з викладенням фактичних обставин справи в обвинувальному акті (один удар лівою ногою). Зазначає, що син потерпілої ОСОБА_12 є колишнім співробітником поліції та намагався допомогти своїй матері (потерпілій) в наданні «необхідних» показів по справі, хоча сам не був свідком цих подій.
Вказує, що судом не було взято до уваги показання свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що бачив лише, що жінки сварилися та одна жінка вдарила іншу жінку в обличчя, але нанесення інших ударів обвинуваченою потерпілій він не бачив. Обвинувачена ОСОБА_10 в судовому засідання при її допиті зазначила, що конфлікт з потерпілою дійсно був, але будь-яких тілесних ушкоджень вона потерпілій ОСОБА_11 не спричиняла, вину не визнала.
Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не звернув увагу, що показання потерпілої, свідка та обвинуваченої ОСОБА_10 є непослідовними та суперечать один одному, та відповідно не відповідають дійсним обставинам справи та викликають сумніви.
Зазначає, що протокол слідчого експерименту від 16.04.2021 року, проведений за участю потерпілої ОСОБА_11 , складено з порушенням вимог ст.ст. 104-105 КПК України, оскільки на третій сторінці протоколу невірно зазначений номер кримінального провадження (вказано № 0000065 замість вірного 0000023), не зазначені всі учасники слідчого експерименту, т.я. поряд з потерпілою на фото зображений чоловік, дані про якого, як учасника слідчого експерименту не внесені до протоколу. Крім того, додатки до протоколу виготовлені неналежним чином, оскільки не засвідчені підписами осіб, які брали участь у їх виготовленні, а містять лише відтиск печатки Дніпровського відділу поліції, який на дату проведення слідчого експерименту був ліквідований.
Також вказує, що суд першої інстанції лише частково взяв до уваги висновок експерта №330-Е від 16.04.2021 року. Поза увагою суду залишився висновок судово медичного експерта ОСОБА_14 , згідно підсумків якого було зазначено, що при огляді в судово-медичній експертизі будь-яких видимих ушкоджень на обличчі потерпілої не виявлено.
Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно показань свідка ОСОБА_13 , він ніби-то бачив лише нанесення обвинуваченою ОСОБА_10 одного удару потерпілій долонею в обличчя і саме цей удар, згідно висновку судово-медичного експерта, не залишив після себе тілесних ушкоджень, тому належить до насильницьких дій, які завдали фізичного болю. Частина 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність виключно за умисне легке тілесне ушкодження і взагалі не передбачає відповідальності за насильницькі дій, які завдали фізичного болю.
На думку адвоката, суду першої інстанції стороною обвинувачення не надано достатніх доказів того, що обвинувачена ОСОБА_10 нанесла потерпілій удар по правій гомілці та один удар долонею лівої руки в обличчя справа, як це сформульовано в обвинуваченні та відповідно її дії неправильно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України.

- прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_10 змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на висновок судово-медичної експертизи №270 - Е від 06.04.2021 року та посилання як на доказ витяг з ЄРДР кримінального провадження за №0000023. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд послався на висновок судово-медичної експертизи №270-Е від 06.04.2021 року, тоді як вказаний висновок експертизи може бути тільки доказом, які наводить суд у вироку, тоді як при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд має навести тільки ті обставини, які встановив суд у відповідності до вимог ст.91 КПК України.
Витяг з ЄРДР не може вважатися доказом в розумінні ст. 84 КПК України, а тому посилання на нього підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Обвинувачена та потерпіла в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи думки прокурора, захисника та представника потерпілої, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченої та потерпілої, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України.

Під час апеляційного розгляду захисник підтримала вимоги своєї апеляційної скарги, просила їх задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала.
Прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просила їх задовольнити, апеляційні вимоги захисника вважала за необхідне залишити без задоволення.
Представник потерпілої підтримав апеляційну скаргу прокурора, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального проступку при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст. 125 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їй дій фактичним обставинам справи є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_10 суд насамперед послався на покази потерпілої, які та давала як під час судового розгляду, так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.
Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази ОСОБА_11 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, знаряддя злочину, способу застосування до неї насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин кримінального правопорушення, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Суть пояснень ОСОБА_11 зводилась до того, що в день події між нею та обвинуваченою ОСОБА_10 виникла сварка, в результаті чого остання нанесла потерпілій удар по правій нозі, а потім ударила рукою в обличчя.
Аналогічні послідовні пояснення потерпіла надавала і під час проведення слідчого експерименту 16.04.2021 року.
Судом взято до уваги висновок експертного дослідження № 270-Е від 06.04.2021 року, згідно якого наявні у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синця на правій гомілці відносяться до легких тілесних ушкоджень, яке має незначні скороминущі наслідки. Ушкодження виникло внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів в ділянку передньо-зовнішньої поверхні правої гомілки, давність його утворення може відповідати терміну, вказаному обстеженою.
Узгоджені з викривальними показами потерпілої ОСОБА_11 дані містяться:
- у показах свідка ОСОБА_13 , про те, що в день події він побачив двох жінок, одна з яких сварилася, а інша слухала. Потім обвинувачена підійшла до потерпілої, яка в цей час сиділа, нахилилася до неї та вдарила долонею лівої руки по праві щоці. Він зробив їй зауваження, та жінка відійшла. При цьому обвинувачена стояла обличчям до нього;
- в його ж показах під час проведення слідчого експерименту 16.04.2022 року;
- висновком експерта № 330-Е від 16.04.2021 року, згідно якого виявлене у потерпілої ушкодження у вигляді синця на правій гомілці, при проведенні слідчого експерименту свідком ОСОБА_13 не вказано.
При огляді в судово-медичній експертизі будь-яких видимих ушкоджень на обличчі потерпілої не виявлено. Їй наносився удар долонею в обличчя (відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 ), який не залишив після себе тілесних ушкоджень, тому належить до насильницьких дій, які завдали фізичного болю;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.04.2021 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 серед пред`явлених йому для впізнання осіб, впізнав ОСОБА_10 , як особу, що 06.02.2021 року нанесла удар долонею руки по щоці потерпілої;
- та іншими доказами, зокрема письмовими матеріалами, в їх сукупності.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження захисника про те, що ОСОБА_10 не спричиняла потерпілій тілесне ушкодження правої гомілки та відсутність в справі доказів вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірено твердження сторони захисту про те, що протокол слідчого експерименту, проведений за участю потерпілої ОСОБА_11 слід визнати недопустимим доказом, оскільки при проведенні даної слідчої дії брав участь син потерпілої, який не зазначений як учасник; не зазначено особу, яка виготовляла додатки до протоколу; та наявна печатка органу, якого на даний час не існує.
Одночасно колегія суддів погоджується з доводом захисника про те, що на третій сторінці протоколу проведення слідчого експерименту від 16.04.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_11 (т.1 а.с.24), слідчим допущено помилку та зазначено номер кримінального провадження № 0000065, замість вірного 0000023. Проте, вказана технічна помилка не може бути самостійною підставою для визнання протоколу недопустимим доказом.
Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винною у вчиненні нею зазначеного у вироку кримінального проступку, за який її засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.
В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_10 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Аналізуючи вимоги апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Доводи прокурора про безпідставність посилання у мотивувальній частині вироку при викладі фактичних обставин справи, встановлених судом, на висновок експертизи, а також посилання на витяг з ЄРДР, як на доказ у справі, хоча в даному випадку і є слушними та заслуговують на увагу, однак не можуть бути прийняті колегією суддів в якості підстави для скасування вірного по суті рішення в цілому.
Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, в ній є лише посилання на вищезазначені порушення, тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення закону перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в скарзі не наведено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4