Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/275/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Біла Церква. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , представника установи ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, освіта вища, до засудження непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 10.04.1996 Чернігівським районним судом м. Чернігова за ст. 141 ч.2 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.04.1997 умовно-достроково на 5 місяців 16 днів, ст. 52 КК України;

2) 30.11.2016 Чернігівським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 15 ч.2 185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

3) 11.06.2019 Ніжинським міськрайоним судом Чернігівської області за ст.ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 70 ч.1 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 08.11.2019 вирок змінено в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 та вирішення питання про речові докази у кримінальному провадженні, у теперішній час відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)», про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

Суд, заслухавши засудженого ОСОБА_4 , який просить клопотання задовольнити, прокурора, представника установи, який вважає клопотання не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно довідки стягнень та заохочень відносно засудженого ОСОБА_4 , заохочень не має, одне стягнення погашено встановленому законом порядку, характеризується посередньо.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 три рази засуджувався за умисні кримінальні правопорушення. Раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково. Однак після звільнення знову вчиняв нові умисні кримінальні правопорушення.

Так раніше ОСОБА_4 засуджувався:

10.04.1996 Чернігівським районним судом м. Чернігова за ст. 141 ч.2 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.04.1997 умовно-достроково на 5 місяців 16 днів, ст. 52 КК України;

30.11.2016 Чернігівським районним судом м. Чернігова за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

11.06.2019 Ніжинським міськрайоним судом Чернігівської області за ст.ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 70 ч.1 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 08.11.2019 вирок змінено в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 та вирішення питання про речові докази у кримінальному провадженні.

У теперішній час відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська ВК № 35» за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.06.2019 за ст.ст. 185 ч.3 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 08.11.2019 вирок змінено в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 та вирішення питання про речові докази у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що просить звільнити його умовно-достроково. Він не працює, цивільний позов ним не відшкодований.

Оцінюючи вищевказане у сукупності суд вважає що ОСОБА_4 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки кожного разу після звільнення, він вчиняв нові умисні кримінальні правопорушення.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_4 три рази був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, у теперішній час за останнім вироком відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська ВК № 35».

ОСОБА_4 23.04.1997 р. звільнявся умовно-достроково з місця позбавлення волі, але після цього, не лише не став на шлях виправлення, а продовжив свою злочинну спрямованість поведінки, вчинивши нові умисні злочини, передбачені ст.ст. 15 ч.2 185 ч.1, ст.ст. 185 ч.3 КК України: за що був засуджений у 2016, 2019 роках.

Відповідно до витягу з протоколу №50 від 16.12.2021 відносно ОСОБА_4 , постановлено відмовити в умовно-достроковому звільненні від покарання, у зв`язку з тим, що має недостатній ступінь виправлення.

ОСОБА_4 відбуваючи покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (35)» з 02.12.2020 р. до теперішнього часу не працевлаштований.

Вищевказане дає суду підстави виснувати, що незважаючи на проявлений до ОСОБА_4 судом гуманізм, ОСОБА_4 після звільнення умовно-достроково, не виправдовував довіру суду, порушував умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, умовно-дострокового звільнення, вперто не ставав на шлях виправлення, виявляв свою злочинну спрямованість поведінки.

Суд вважає, що ОСОБА_4 залишається небезпечним для суспільства.

У суду відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Враховуючи викладене суд не знаходить законних підстав для задоволення заяви, оскільки незважаючи на неодноразові засудження, відбування покарання у місцях позбавлення волі, звільнення з вказаних місць, у т.ч. умовно-достроково ОСОБА_4 кожного разу через певний час знову вчиняв злочини. Вказане є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки, впертого небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50,81 КК України, керуючись ст.ст. 371,372,537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені заяви засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська ВК № 35» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду