Справа № 715/20/22
Провадження № 1-кп/715/27/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2022 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_6
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,-
Органами досудового слідства, ОСОБА_4 обвинувачуєтьсчя у тому, що в березні місяці 2021 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , маючи на меті заволодіння транспортним засобом марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, реалізовуючи свій злочинний умисел, для власних цілей, не маючи відповідного дозволу, діючи умисно, таємно, протиправно, незаконно заволоділа вищевказаним транспортним засобом шляхом продажу автомобіля громадянину ОСОБА_7 , який не будучи обізнаний в злочинні наміри ОСОБА_4 перубуваючи у господартсві за адресою АДРЕСА_1 , після передачі грошових коштів за придбаний автомобіль, діючи за вказівкою та попередньою домовленістю з ОСОБА_4 за допомогою автомобіля здійснив буксирування автомобіля марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску чим привів його в рух та вивів за межами господарства та розпорядився ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у інкримінованому їй злочину не визнала в повному обсязі, а також не визнала цивільний позов. Від дачі показів відмовилась на підставі ст.63 Конституції України.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 , яка визнана органом досудового слідства потерпілою пояснила, що померлий ОСОБА_10 був її батьком. За життя він придбав транспортний засіб марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , яким користувався до своєї смерті. Після смерті батька автомобіль залишився на подвір`ї господарства де він жив в с. Чагор, вона його там бачила. Даним транспортним засобом вона не користувалась та не керувала ним, їхала вданому авто з батьком. Через деякий час після смерті батька вона проїжджаючи біля господарства обвинуваченої помітила, що на подвір`ї відсутній автомобіль батька, а тому вона звернулась до ОСОБА_8 та зробила довіреність, після чого звернулась в правоохоронні органи. Цивільний позов підтримала в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала на те, що транспортний засіб марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску вона придбала разом з чоловіком, при цьому право власності на даний автомобіль було зареєстровано за нею. В 2004 році чоловік на даному автомобілі потрапив у ДТП, внаслідок чого авто отримало значні пошкодження, передня частина була повністю пошкоджена і його віддали в ремонт. Оскільки, після ДТП з даним автомобілем були пов`язані неприємні спогади, було вирішено його продати. Автомобіль був проданий особою у якого авто було в ремонті. Подали авто по дорученню, яке було видана на три роки, договір купівлі-продажу не укладався. Вона особисто не була присутня під час продажу авто, коштів за нього не отримувала, можливо кошти отримав її чоловік, який займався цим питанням. У 2007 році до неї звернувся ОСОБА_10 , який придбав авто з проханням дати йому доручення на 10 років. Вона особисто була з останнім у нотаріуса та видала на нього доручення. У липні 2021 року до неї звернулась ОСОБА_11 з проханням видати на неї та на її доньку ОСОБА_9 доручення на розпорядження та користування транспортним засобом марки «Opel» модель «Askona», що вона ї зробила. Вказала на те, що до даного автомобіля з 2004 року вона жодного відношення не має, його доля її не цікавила, і будь-яких претензій до обвинуваченої у неї відсутні, оскільки, ніхто незаконно не заволодів її автомобілем, а останнє доручення вона надала, щоб даний автомобіль був знятий з неї з реєстраційного обліку, щоб вона не мала нічого спільного з даним авто.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_10 це її колишній чоловік. З чоловіком вона була розлучена і вони жили окремо, хоча підтримували стосунки. Автомобіль марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску вона з чоловіком придбали у 2004 році по дорученню на три роки за 4500 доларів США, власником автомобіля була ОСОБА_8 , договору купівлі-продажу не укладали. Колишній чоловік до моменту смерті жив в АДРЕСА_1 , і там знаходився і автомобіль. У 2007 році у зв`язку з не переоформленням авто та закінченням терміну дії доручення, ОСОБА_8 надала ОСОБА_13 та їхній дочці ОСОБА_9 нове доручення на 10 років. Після закінчення у 2017 році терміну дії доручення, іншого доручення не видавалось. Після смерті ОСОБА_10 автомобіль залишився на подвір`ї де він проживав, і де проживає обвинувачена. Після того, як дізналися, що автомобіль був проданий ОСОБА_4 , у липні 2021 року вона та донька ОСОБА_9 звернулися до ОСОБА_8 з проханням надати доручення на даний автомобіль, після отримання доручення звернулись в правоохоронні органи.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона працює разом з ОСОБА_4 . У останньої був брат ОСОБА_10 , якого вона знала, оскільки заходила до обвинуваченої в гості. У ОСОБА_10 був автомобіль «Opel Askona» який був у несправному стані та стояв мертвим грузом. Померлий ОСОБА_10 намагався його ремонтувати, шукав до нього радіатор, при цьому вона також допомагала йому у цьому, проте так і не змогли знайти дану запчастину. Їй відомо, що ОСОБА_10 мав намір продати даний автомобіль, щоб покрити витрати на лікування, це було десь літом перед його смертю. ОСОБА_4 говорила їй, що приходили покупці, які хотіли купити авто. Вказала, що коли вона останній раз бачила авто, воно було в занедбаному стані, колеса були спущені та був відсутній радіатор.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є сусідкою обвинуваченої з якою перебуває у хороших відносинах. Обвинувачена проживала разом з братом ОСОБА_10 та доглядала за ним до його смерті. У них був тяжкий матеріальний стан, обвинувачена часто зичила у неї кошти (до 1000 гривень) на лікування брата, який був дуже хворий. У ОСОБА_10 був автомобіль марки «Opel Askona», яким він користувався та який знаходився на подвір`ї обвинуваченої. На вказаному автомобілі ОСОБА_10 їздив приблизно до літа 2020 року, при цьому вона не бачила щоб хтось інший крім нього користувався даним автомобілем.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що його знайома ОСОБА_17 повідомила йому, що продається автомобіль «Opel Askona». Він порекомендував вказаний автомобіль своєму знайомому ОСОБА_7 , який відповідно і придбав дане авто, проте не пам`ятає за яку ціну. Перед придбанням автомобіль оглядала у обвинуваченої на подвір`ї, яка їх зустріла та показала авто. Автомобіль був у занедбаному стані, кузов був гнилий.
Сторона обвинувачення, в судовому засіданні свій висновок щодо винуватості ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним засобом також обґрунтовувала наступними письмовими доказами, а саме:
-заявою про вчинення кримінального правопорушення від 09 серпня 2021 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_4 незаконно привласнила чуже майно, що випадково опинилося у неї;
-свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 09.12.2000 року відповідно до якого власником транспортного засобу марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску ОСОБА_8 ;
-протокол огляду місця події від 14.12.2021 року в ході огляду якого в присутності понятих проводився огляд транспортного засобу марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, який знаходився на території господарства по АДРЕСА_2 ;
-заява ОСОБА_9 про залучення її в якості потерпілої на підставі довіреності в рамках даного кримінального провадження від 17.12.2021 року;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.12.2021 року, згідно якого свідок ОСОБА_7 на фотознімку №3 впізнав особу, яка продала йому транспортний засіб.
Дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дає суду підстави прийти до висновку, що надані прокурором докази в суді не доводять, що в діях ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на прокурора, слідчого ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язки всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 289 КК України, виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Це означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому. Незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинене лише шляхом активної поведінки особи, тобто вчиненням дій. Пункт 1 примітки до ст. 289 КК України розкриває це поняття як протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Суб`єктивна сторона цього злочину полягає у прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає його вчинити. Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинятися з будь-якою метою або мотивом (покататися, доїхати до місця свого призначення або доставити майно, для використання транспортного засобу як знаряддя для вчинення іншого злочину).
Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочин проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснює, що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
Отже, заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.
Під час судового розгляду достеменно встановлено, що на момент інкримінованого обвинуваченій злочину (березень 2021 року) так і на даний час власником транспортного засобу марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску є ОСОБА_8 .
Крім цього, під час розгляду справи також встановлено, що на час інкримінованого обвинуваченій злочину, автомобіль марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску перебував на території господарства за адресою АДРЕСА_1 по місцю проживання обвинуваченої ОСОБА_4 . Даним автомобілем ніхто не користувався, жодного доручення на право користування або розпорядження даним автомобілем у третіх осіб не було, в тому числі у визнаної потерпілої по справі ОСОБА_9 .
Також судом встановлено, що за життя даним автомобілем користувався ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому даний автомобіль не входить до складу спадкового майна після смерті останнього, оскільки як було вище заначено, даний автомобіль відповідно до правовстановлюючого документу належить ОСОБА_8 .
В судовому засіданні законний володілець та власник транспортного засобу ОСОБА_8 чітко заначила, що вона ще у 2004 році добровільно відчужила даний автомобіль ОСОБА_10 по дорученню, і подальша доля вказаного автомобіля її не цікавила. Жодних претензій до обвинуваченої у неї відсутні, оскільки ніхто незаконно у неї не заволодів вищевказаним транспортним засобом. При цьому вказала, що 06.07.2021 року вона надала довіреність на ОСОБА_9 та ОСОБА_11 тільки з тією метою, щоб транспортний засіб був знятий з неї з реєстраційного обліку.
Слід вказати, що в ході судового розгляду справи судом встановлено, що визнана потерпілою по справі ОСОБА_9 на момент інкримінованого ОСОБА_4 злочину, не мала права розпорядження автомобілем марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, вона не користувалась даним автомобілем, про що вказала в судовому засіданні, і автомобіль не знаходився в її оперативному управлінні.
Право експлуатувати та розпоряджатися даним автомобілем виникло у ОСОБА_9 06.07.2021 року та завершилось 06.01.2022 року з закінченім терміну дії довіреності.
Таким чином, здобутими в судовому засіданні фактичними доказами не встановлено, що транспортний засіб вибув з користування фактичного власника, або законного користувача, всупереч його волі, а тому факт незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_4 не знайшов свого підтвердження.
Згідно вимог ст. 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження обвинувачення про те, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України і, що всі сумніви мають тлумачитися на користь таких осіб.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Так у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Sраіn» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд повинен ухвалити виправдувальний вирок.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без розгляду.
Судові витрати у справі відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст. 289 КК України та виправдати за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без розгляду.
Речові докази: транспортний засіб марки «Opel» модель «Askona» номерний знак НОМЕР_1 , 1987 року випуску, який переданий під розписку на зберігання ОСОБА_7 повернути власнику ОСОБА_8 .
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
СУДДЯ: