Справа № 359/9371/21
Провадження № 1-кп/359/268/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 квітня 2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000846, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2021 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тетерівка Житомирської області, громадянки України, ромської національності, незаміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, без освіти, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої, запис в демографічному реєстрі №081,
по обвинуваченню у скоєнні ним кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) , тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 190 КК України, незважаючи на те, що обвинувачувалась органом досудового розслідування в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Так, згідно пред`явленого обвинувачення, 1 вересня 2021 року близько 14 години 10 хвилин ОСОБА_6 , перебувала поблизу магазину «Сільпо» в м. Борисполі Київської обл., що за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 76. Поблизу вказаного магазину ОСОБА_6 помітила ОСОБА_9 в якої на руці знаходився золотий ланцюжок. В цей час у ОСОБА_6 виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, підійшла до ОСОБА_9 після чого, таємно викрала з руки потерпілої ОСОБА_9 , золотий ланцюг 585 проби, 5,50г., ціна якої становить 11,665 грн. 50 к., який в подальшому помістила до своєї чорної сумки. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла утримуючи викрадений товар при собі.

У подальшому ОСОБА_6 викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11,665 гривень 50 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В той же час, судом встановлено, що дії ОСОБА_6 невірно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки такі підпадали під склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, оскільки за зазначених вище обставин ОСОБА_6 заволоділа дорогоцінним виробом потерпілої ОСОБА_9 шляхом обману, застосувавши навики «заговору», зважаючи на що потерпіла не усвідомила як наявний на її руці браслет опинився у обвинуваченої, поза її волею.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що з ОСОБА_13 вона не знайома, в день коли відбулась подія, вона підійшла до ОСОБА_14 , яка сиділа одна у машині за водійським кермом біля магазину «Сільпо», що у м. Бориспіль Київської області та попросила у неї 20 грн. на що вона відчинила вікно у машині та дала їй 20 грн. Зазначила, що після цього вона їй ворожила і запитала скільки грошей ОСОБА_15 не шкода за її ворожіння, на що ОСОБА_14 відповідала що грошей не має та зняла з руки золотий браслет і віддала їй. Після цього вона з браслетом пішла. Після цього до неї підійшли свідки та поліція, вона віддала їм браслет. Обвинувачена зазначила, що свою вину у вчинені кримінального правопорушення не визнала, зазначила, що умислу не мала, однак вважає себе винною у тому, що взяла браслет, однак цього робити не потрібно було. Цивільний позов потерпілої не визнає.

Допитаний 25.01.2022 року свідок ОСОБА_11 пояснив, що дана подія трапилася на парковці біля магазину «Сільпо» у м. Бориспіль Київської області на в кінці літа або на початку осені. Він в той час знаходився разом зі своїм другом ОСОБА_16 на протилежному боці вул. Київський шлях. та побачив, що біля автомобіля ОСОБА_14 виникла якась суперечка. Дівчину оточили приблизно 5 осіб, в тому числі і ОСОБА_17 . Бачив як ОСОБА_14 сиділа в машині, а вони її «трусили» та смикали. Вони з другом подзвонили на «102» та викликали поліцію, а самі паралельно почали переходити дорогу по пішохідному переходу в напрямку де відбувалась сутичка аби дізнатись що відбувається та завадити насильству. Поки вони переходили дорогу група людей вже слідувала в бік адміністрації, у зв`язку з чим він пішов слідом за ними будучи паралельно на зв`язку з поліцією. В той час його друг ОСОБА_16 був поряд з ОСОБА_14 та вона йому повідомила, що вони вкрали у неї браслет. Коли група осіб, яку він переслідував, його помітили перейшли дорогу на пішохідному переході в бік кафе «Славутич» та забігли до маршрутки. Біля даного кафе перебував наряд поліції, який після його повідомлення завадив проїзду маршрутки та вивели переслідуваних осіб. До цього часу ОСОБА_14 підійшла до кафе та поліція почала розбиратись у ситуації, яка склалась. Приблизно через 15 хв. працівник поліції знайшов браслет у Софії. В цей час жінки, які були разом с Софією підходили до ОСОБА_14 та просили вибачення. Наряд поліції, який викликав по телефону, приїхав напротязі 15 хв. після дзвінка.

Допитаний 25.01.2022 року свідок ОСОБА_12 пояснив, що не пам`ятає дату коли відбулась подія, однак це було близько обіду на парковці біля магазину «Сільпо», що у м. Бориспіль Київської області. Він разом зі своїм колегою ОСОБА_11 вийшли попити кави та стали свідками того як біля машини, яка стояла на парковці, з дівчиною відбувались незрозумілі дії. До неї підійшли жінки іншої національності та почали розмахувати руками. Коли він з колегою перейшов дорогу, підійшли до машини, дівчина відчинила двері та повідомила, що до неї підійшла жінка ромської національності та попросила кошти для дитини на їжу та зняла браслет з руки. З дівчиною в машині на пасажирському сидінні сидів хлопець. Колега набрав поліцію та прослідував за особами, які вкрали браслет. Він залишився з потерпілою.

Допитаний 04.02.2022 року свідок ОСОБА_10 пояснив, що 01.09.2021 року він перебував на робочому місці в екіпажі «Лемур 105» та отримав повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення. Їм повідомили, що 4 особи ромської національності шляхом обману викрали золотий браслет у дівчини. Прибули на місце виклику там вже перебували працівники поліції. Після цього він допитав заявницю, яка повідомила, що після тривалої розмови з ОСОБА_17 виявила відсутність браслету на руці та злочин було вчинено біля магазину «Сільпо». Обвинувачена на той момент намагалась передати браслет потерпілій, після їх перешкод вона віддала браслет працівникам поліції.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 01.09.2021 року близько 14 год. 00 хв. вона сиділа за кермом машини на парковці біля магазину «Сільпо», що у м. Бориспіль Київської області. До неї підійшла жінка ромської національності та попросила гроші. Між сидінням водія та пасажирським лежало 20 грн. та вона відчинила двері аби віддати ці кошти жінці. Жінка ромьскої національності в свою чергу почала робити незрозумілі дії з грошима та щось казати. Після цього жінка схопила її за руку, вона злякалась та зрозуміла, що щось не те відбувається. Коли вона відпустила руку потерпілої, остання виявила відсутність золотого браслету на своїй на лівій руці, в той час як побачила частину його в зігнутому кулаці жінки. Після цього вона схопила невідому жінку за кулак та намагалась розжати її пальці аби забрати браслет, на що жінка ромської національності почала кричати та погрожувати їй. На її крики збіглись же люди ромьскої національності та всі разом почали їй погрожувати, вона злякалась та відпустила руку жінки. Після цього вони почали тікати, а вона шукати телефон для здійснення дзвінка у поліцію. В цей час до неї підійшов хлопець, заспокоїв її та почав питати яка їй потрібна допомога та повідомив, що його друг вже викликав поліцію та йде слідом за тими особами, які вчинили крадіжку. Браслет їй повернули після експертизи. Додатково зазначила, що тілесних ушкоджень їй завдано не було, позов підтримує.

Також судом досліджені інші докази сторони обвинувачення:

-витяг з кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000846 від 01.09.2021 року (а.с.36);

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 01.09.2021 року, з якого вбачається, що на 01.09.2021 року приблизно о 14 год. 00 хв. на парковці навпроти супермаркету «Сільпо», що знаходиться в м. Бориспіль по вул. Київський шлях жінка ромської національності здійснила крадіжку золотого браслета у ОСОБА_9 (а.с. 38);

-протокол огляду місця події від 01.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , з ілюстративною таблицею до даного протоколу (а.с. 39-43);

-протокол огляду від 13.09.2021 року з ілюстративною таблицею до даного протоколу (а.с. 44-50);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.09.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала обвинувачену ОСОБА_6 (а.с. 51-53);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2021 року за участю свідка ОСОБА_12 , згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнав обвинувачену ОСОБА_6 (а.с. 56-58);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2021 року за участю свідка ОСОБА_11 , згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав обвинувачену ОСОБА_6 (а.с. 59-61);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.09.2021 року за участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого свідок ОСОБА_10 впізнав обвинувачену ОСОБА_6 (а.с. 62-64) тощо.

ОСОБА_6 було висунуто обвинувачення в тому, що вона 01 вересня 2021 року близько 14 год. 10 хв. перебувала поблизу магазину «Сільпо» в м. Борисполі Київської області по вул. Київський шлях, 76. Поблизу вказаного магазину ОСОБА_6 помітила ОСОБА_9 в якої на руці знаходився золотий ланцюжок. В цей час у ОСОБА_6 виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, підійшла до ОСОБА_9 після чого, таємно викрала з руки потерпілої ОСОБА_9 , золотий ланцюг 585 проби, 5,50г., ціна якої становить 11,665 грн. 50 к., який в подальшому помістила до своєї чорної сумки. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла утримуючи викрадений товар при собі. У подальшому ОСОБА_6 викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11,665 гривень 50 копійок.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій ( ч.2ст. 93 КПК України).

Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення було кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Проте такий висновок органу досудового розслідування, на думку суду, є невірним, оскільки не ґрунтується на об`єктивних і безспірних доказах по справі. Таємним же визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб.

Так, як вбачається з показань обвинуваченої, наданих нею у судовому засіданні, вона дійсно взяла браслет у потерпілої ОСОБА_9 , однак не вчиняла даних дій таємно, оскільки потерпіла сама зняла та віддала їй браслет в знак подяки на її ворожіння. З пояснень потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що обвинувачена схопила її за руку, а коли відпустила браслету на руці вже не було. Допитані у судовому засіданні свідки теж не зазначили про те, що були свідками таємного викрадення ОСОБА_6 золотого браслету ОСОБА_9 . Доказів зворотного орган досудового розслідування не надав, відеофіксації з камер спостереження під супермаркетом «Сільпо» теж не долучено до матеріалів справи.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішенні у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, відповідно до якої Європейський суд з прав людини в черговий раз звертає увагу на те, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту», вимоги норм ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину в частині наявності факту таємного викрадення чужого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки згідно отриманих у судовому засіданні пояснень, ані обвинувачена, ані потерпіла не зазначили про факт таємного викрадення майна. Органом досудового слідства теж не доведено факту вчинення ОСОБА_6 саме крадіжки.

Відповідно до п. 2 ч. 3ст. 374 КПК України суд може змінити обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи обвинуваченого за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

При цьому суд враховує положення ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, і з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно ст.17 КПК України обов`язок доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом покладається на сторону обвинувачення.

При цьому, згідно ч. 6 ст.22 КПК, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст.17 КПК України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Під час судового розгляду прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на те, що ОСОБА_6 вчиняла незаконні дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 у таємний спосіб. Таким чином будь-яких даних, які були б підставою визнати дії ОСОБА_6 такими, що за своїми ознаками утворюють склад кримінального правопорушення (проступку), передбачений ч. 1 ст. 185 КК України судом не встановлено.

За таких обставин, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Вирішуючи питання перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 суд виходить з того, що санкція ч. 1 ст. 190 КК України не погіршує становище обвинуваченої та не порушує її право на захист.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу останньої, яка характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

У зв`язку з викладеним суд прийшов до висновку про необхідність обрання обвинуваченій покарання, визначеного санкцією ч.1 ст. 190 КК України, у виді громадських робіт строком 200 годин.

Дана міра покарання відносно обвинуваченої є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та її особи.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Також слід стягнути з обвинуваченої на користь держави України процесуальні витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні на загальну суму 1029 грн. 72 коп.

Як встановлено судом, відносно ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні, як і під час судового розгляду, запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання, на думку суду, відсутні.

Також, в ході розгляду кримінального провадження потерпілою ОСОБА_9 подано позовну заяву про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп.

З цього приводу потерпіла та прокурор підтримали заявлений цивільний позов. Обвинувачена та її захисник цивільний позов потерпілої не визнали.

Суд, ознайомившись з матеріалами цивільного позову та заслухавши пояснення потерпілої та думку обвинуваченої, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань, має право на відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

У цьому зв`язку, суд вважає наведені доводи позивача (потерпілої) частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У цьому зв`язку, суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що у зв`язку з заподіянням обвинуваченою кримінального правопорушення по відношенню до потерпілої, остання почала боятися сідати за кермо та взагалі перебувати сама в громадських місцях. З цього приводу, суд вважає, що дійсно потерпіла ОСОБА_9 зазнала душевних переживань у зв`язку з неможливістю забезпечити нормального способу свого життя протягом тривалого часу та додаткових страждань з цього приводу. Однак, зважаючи на заявлений їх розмір, суд вважає, що вони є завищеними, а тому підлягають лише частковому відшкодуванню, в межах доведеного позивачем.

Тому, на думку суду, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_9 повинен становити 1500 грн. 00 коп., за рахунок обвинуваченої. В іншій частині позовні вимоги потерпілої є недоведеними.

Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченої, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

У цьому зв`язку позовна заява ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 174, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-77, ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 190 КК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винною у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), на користь Держави України рахунок отримувача: UA0010004; отримувач коштів: ГУК у Київській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів бюджету: 24060300), - 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн. 72 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , запис в демографічному реєстрі №081), на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ), - 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Речові докази в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили, а саме: браслет з металу жовтого кольору вагою 5,53 г, переданий на відповідальне зберігання потерпілій, - залишити користуванні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити сторонам провадження.

Суддя ОСОБА_1