Справа № 173/924/22
Номер провадження1-кп/173/156/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Верхньодніпровську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 17.02.2022 за обвинуваченням:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 16.02.2022 року близько 10.00 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у сел. Дніпровському Верхньодніпровської ТГ Кам?янського району Дніпропетровської області, вступивши у попередню змову з ОСОБА_5 , спрямовану на вчинення таємного викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_3 , вищевказаного населеного пункту, яке належить ОСОБА_6 , постійно ніхто не проживає, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони діють таємно, умисно, через відсутню хвіртку огорожі паркану, проникли на територію даного домоволодіння. Знаходячись на території вищевказаного домоволодіння пройшли до жилого будинку, де через відсутні вхідні двері проникли до його середини. Перебуваючи у середині жилого будинку, у одній з його кімнат, виявили вживаний у користуванні чавунний радіатор опалення часів СРСР на 11 секцій вартістю 660, 00 гривень, вживаний у користуванні чавунний каналізаційний люк та чавунну кришку до нього часів СРСР вартістю 380, 00 гривень та вживану у користуванні газову колонку марки «Electrolux» вартістю 600, 00 гривень, які визначили об`єктами свого подальшого злочинного посягання, склали у одній з кімнат жилого будинку та намагалися з вищевказаним покинути дане домоволодіння, але не змогли довести свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їх волі, а саме були затримані на місці скоєння злочину господаркою домоволодіння та її чоловіком, які в цей час приїхали до вказаного домоволодіння з метою перевірки його цілісності, викрили їх злочинні дії та затримали останніх.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1014/22 від 25.04.2022 ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 своїми протиправними діями намагалися заподіяти потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1 640, 00 гривень в цінах діючих на момент скоєння злочину.
Сторона обвинувачення кваліфікувала дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.
Проте, саме суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні, і суд не позбавлений можливості це зробити у цьому випадку, незважаючи на порядок проведення судового розгляду за вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки така кваліфікація не пов`язана із дослідженням доказів у провадженні, а лише з даними про особу обвинуваченого.
Так, відповідно до висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України з кваліфікуючою ознакою «повторно».
Проте, в ході судового розгляду стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовано підстави для включення до пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки як «повторність».
Отже, діючи у межах висунутого обвинувачення за епізодом від 16.02.2022 року, приймаючи до уваги обставини вчинення конкретного кримінального правопорушення, обвинувачення у вчиненні якого висунуто ОСОБА_4 , суд вважає необхідним виключити з висунутого обвинувачення кваліфікуючу ознаку «повторно» та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
ОСОБА_5 16.02.2022 близько 10:00 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у сел. Дніпровському Верхньодніпровської ТГ Кам?янського району Дніпропетровської області, вступивши у попередню змову з ОСОБА_4 , спрямовану на вчинення таємного викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_3 , вищевказаного населеного пункту, яке належить ОСОБА_6 , постійно ніхто не проживає, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони діють таємно, умисно, через відсутню хвіртку огорожі паркану, проникли на територію даного домоволодіння. Знаходячись на території вищевказаного домоволодіння пройшли до жилого будинку, де через відсутні вхідні двері проникли до його середини. Перебуваючи у середині жилого будинку, у одній з його кімнат, виявили вживаний у користуванні чавунний радіатор опалення часів СРСР на 11 секцій вартістю 660 гривень, вживаний у користуванні чавунний каналізаційний люк та чавунну кришку до нього часів СРСР вартістю 380 гривень та вживану у користуванні газову колонку марки «Electrolux» вартістю 600 гривень, які визначили об`єктами свого подальшого злочинного посягання, склали у одній з кімнат жилого будинку та намагалися з вищевказаним покинути дане домоволодіння, але не змогли довести свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їх волі, а саме були затримані на місці скоєння злочину господаркою домоволодіння та її чоловіком, які в цей час приїхали до вказаного домоволодіння з метою перевірки його цілісності, викрили їх злочинні дії та затримали останніх.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1014/22 від 25.04.2022 ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 своїми протиправними діями намагалися заподіяти потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1 640, 00 гривень в цінах діючих на момент скоєння злочину.
Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
Крім того, з 24.02.2022 року в Україні на підставі Указу Президента України №64/2022 введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому був продовжений до 23.08.2022 року. У цей період ОСОБА_5 , 18.05.2022 повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення передбачене ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, однак не зважаючи на це, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, і знову вчинив умисний корисливий злочин, а саме:

13 червня 2022 року потерпілий ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 знаходився у гаражі по АДРЕСА_4 , належному ОСОБА_7 . Цього ж дня, близько 16 год. 00 хв., (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) до них у вищевказаний гараж прийшов раніше їм знайомий ОСОБА_5 , з яким вони разом почали вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_8 вийшов на вулицю та пішов у невідомому напрямку. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишилися у даному гаражі, де від вжитих спиртних напоїв ОСОБА_7 заснув на дивані.

Далі, ОСОБА_5 у цей день, близько 19:00 год. більш точного часу встановити не виявилось можливим, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у вищевказаному гаражі побачив ліворуч від входу на дерев`яному столі мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5 Plus» чорного кольору з чорним чохлом-бампером, який належить потерпілому ОСОБА_7 , та вирішив його викрасти. В ході раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, так як власник мобільного телефону спав, підійшов до столу на якому знаходився вказаний мобільний телефон, який і визначив предметом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_5 , користуючись відсутністю контролю з боку ОСОБА_7 за своїм майном, діючі таємно, умисно, повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх подальшого настання, з метою подальшого свого збагачення, знаходячись у приміщенні вказаного гаражу, здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 5 Plus» IMEI: НОМЕР_1 вартістю 2200,00 грн., з чохлом-бампером чорного кольору вартістю 125, 00 грн., належних ОСОБА_7 , після чого з викраденим залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1514/22 від 20.06.2022, матеріальний збиток на загальну суму 2 325, 00 гривень, у цінах діючих на момент вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачені свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнали у повному обсязі, щиро розкаялися. Не заперечували фактичні обставини справи, викладені вище, а також розмір та вартість викраденого майна. Зазначили, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ними кримінальних правопорушень. Також обвинувачені вказали, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлені з матеріалами кримінального провадження і не заперечують докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачені пояснили, що показання надають добровільно.
Враховуючи визнання обвинуваченими своєї вини, неоспорення ними фактичних обставин справи, суд за згодою обвинувачених та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченими кримінальних правопорушень, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінальних правопорушень, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинувачених; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України обмежившись допитом обвинувачуваних та вивченням даних, які характеризують їх особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, учасникам судового провадження роз`яснено.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, суд, допитавши обвинувачених та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинувачених є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності їх позиції.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України, є вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України, є вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та вчинення злочину повторно.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання за вчинені кримінальні правопорушення, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи обвинуваченим покарання суд враховує тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття) та обставини, що обтяжує покарання (вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та вчинення злочину повторно), а також особу обвинувачених.
Надаючи оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_4 суд зазначає, що він не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно.
Надаючи оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_5 суд зазначає, що він не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, проте згідно висновку судово-психіатричного експерта № 267 від 07.07.2022 обвинувачений на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав та в теперішній час не страждає; виявляв раніше та виявляє в теперішній час психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю; під час інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
За приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи визнання обвинуваченими своєї вини, їх щире каяття, обставини вчинення кримінальних правопорушень, негативне ставлення обвинувачених до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинувачених можливе без реального відбуття призначеного їм покарання, однак в умовах здійснення контролю за їх поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, що також підтверджується їх поведінкою після вчинення злочину, їх критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченим сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ними протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинувачених, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід відносно обвинувачених не обирався.
Цивільний позов потерпілими у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2, п. 4 ч. 3 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
2. ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
-за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавленні волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовом строком 2 (два) роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2, п. 4 ч. 3 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
3. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирається.
4. Речові докази чавунна батарея часів СРСР на 11 секцій, чавунний каналізаційний люк з чавунною кришкою до нього часів СРСР, непрацююча газова колонка марки «Electrolux», які передані на зберігання потерпілій - після набрання вироком законної сили залишити законному володільцю.
Речовий доказ мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 5 Plus» чорного кольору з чорним чохлом-бампером, які передані на зберігання потерпілому - після набрання вироком законної сили залишити законному володільцю.
5. Цивільний позов потерпілими у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
6. Процесуальні витрати відсутні.
7. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1