КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.06.2022 задоволено клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на дерев`яний кийок, що був вилучений 31.05.2022 в ході проведення обшуку автомобіля марки «Ford», моделі «Fusion», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, апелянт зазначав, що клопотання розглянуто у відсутності власника майна та його захисника, а повний текст ухвали отримано захисником 29.06.2022.
В апеляційній скарзі захисник зазначав, що в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.05.2022 про надання дозволу на проведення обшуку не вказано дерев`яний койок, який у подальшому 31.05.2022 вилучено в ході обшуку в автомобілі ОСОБА_7 .
Однак, із клопотанням вказаного майна слідчий звернувся 06.06.2022,

_____________________________________________________________________Справа № 761/9855/22 Слідчий суддя ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2748/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1

тобто з порушенням строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Участь власника майна - підозрюваного ОСОБА_7 у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з державною установою «Київський слідчий ізолятор» не забезпечено.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна або його захисника, та дані по вручення їм копії оскаржуваної ухвали у матеріалах провадження відсутні.
Як зазначено в апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали захиснику ОСОБА_6 вручено29.06.2022, тоді як подано апеляційну скаргу 04.07.2022 (понеділок), тобто в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а тому колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із клопотання слідчого, головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.04.2022 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 263 КК України.
20.04.2022 ОСОБА_7 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.05.2022 задоволено клопотання слідчого, та надано дозвіл на проведення обшуку та вилучення автомобіля марки «Ford», моделі «Fusion», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я ОСОБА_12 , який використовувався ОСОБА_7 .

Згідно даних протоколу обшуку від 31.05.2022, в ході проведення обшуку автомобіля марки «Ford», моделі «Fusion», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 виявлено та вилучено предмети, речі та документи, серед яких дерев`яний кийок.
Постановою старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_8 від 01.06.2022 вилучений в холі проведення обшуку автомобіля марки «Ford», моделі «Fusion», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 предмет, а саме дерев`яний кийок, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.04.2022.
02.06.2022 старший слідчий 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку автомобіля марки «Ford», моделі «Fusion», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , майно, а саме дерев`яний кийок.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.06.2022 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на дерев`яний кийок, що був вилучений 31.05.2022 в ході проведення обшуку автомобіля марки «Ford», моделі «Fusion», VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на предмет, а саме дерев`яний кийок, вилучений 31.05.2022 під час проведення обшуку автомобіля, яким користувався підозрюваний ОСОБА_13 з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000006 від 06.04.2022, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, втрачене, знищене, використане, перетворене, чи зникнути.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
На переконання колегії суддів, та обставина, що із клопотанням про арешт тимчасово вилученого під час обшуку 31.05.2022 майна слідчий звернувся до суду 02.06.2022, не може бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.
При цьому, обгрунтовуючи доводи щодо недотримання слідчим вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, захисник помилково зазначив в апеляційній скарзі про те, що слідчий звернувся із клопотанням до суду 06.06.2022, що спростовується даними долученого до клопотання поштового конверту із зазначеною на ньому датою поштового відправлення 02.06.2022 (а.с. 48).
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2022 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3