Постанова
Іменем України
09 червня 2022 року
м. Київ
Справа № 297/2110/18
Провадження № 51-4847 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 11.08.2015 року Берегівським районним судом за ст. 296 ч.2, ст. ст. 395, 72, 70, 78 ч.3, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі, ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 11.07.2018 року на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково на 7 місяців 5 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.08.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, а саме з 21.08.2018 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено в силі до набрання вироком законної сили.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та з покладенням відповідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.

Вирішено питання про процесуальні витрати, речові докази у провадженні, та скасовано арешт на майно.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року вищевказаний вирок залишено без змін.
Судові рішення щодо ОСОБА_8 в касаційному порядку не оскаржуються.
За вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що 20 серпня 2018 року, приблизно о 22 год. 30 хв., в нічний період доби, ОСОБА_8 за попередньою змовою у групі з ОСОБА_7 , переслідуючи корисливу мету наживи, біля багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , неподалік входу до одного з під`їздів, порівнявшись з ОСОБА_9 , розпочали з ним словесну перепалку, після чого діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх караність, при чому ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за майнові злочини та умовно-достроково звільненим від попереднього ув`язнення з місць позбавлення волі, з метою незаконного заволодіння чужим майном, застосувавши до потерпілого ОСОБА_9 фізичне насильство, що виразилося у нанесенні йому декількох ударів руками по різним частинам тіла, під час чого відкрито викрали у останнього барсетку, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 1800 гривень та мобільний телефон марки «NOKIA» моделі 5130 XpressMusic, вартість якого згідно висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ №11/731 від 18.09.2018 становить 160 грн., чим самим спричинили потерпілому тілесні ушкодження та матеріальну шкоду на загальну суму 1960 гривень.
Судом дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та закрити кримінальне провадження в частині засудження ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення. Вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що у вироку суду не доведено, яке саме насильство вчиняв відносно потерпілого ОСОБА_7 , немає доказів на підтвердження наявності між засудженими попередньої змови на викрадення майна потерпілого. Зазначає, що апеляційний суд не звернув увагу на допущені порушення й необґрунтовано відхилив вимоги сторони захисту, постановивши ухвалу, яка не відповідає вимогам статті 370 КПК України.

Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, судові рішення вважав законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Можливості скасування судових рішень через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження або неповноту судового розгляду, чинним законом не передбачено.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до безпідставного засудження ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Проте зазначені доводи захисника ОСОБА_6 . Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів.
Так, при перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Згідно зі ст. 186 КК України грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Грабіж уважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном та появи реальної початкової можливості у винної особи ним розпорядитись.
Той факт, що ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб зі ОСОБА_8 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали майно ОСОБА_9 , підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що ввечері 20.08.2018 року, в той час, коли він з сусідом підходили до під`їзду його будинку, він отримав декілька ударів в потилицю та різним частинам тіла, від чого впав на землю, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 забрали його барсетку та втекли.
- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;
- протоколом огляду місця події від 20.08.2018 року з фото таблицею до нього; протоколом огляду предмету від 21.08.2018; протоколом огляду місця події від 21.08.2018;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.08.2018, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав по фотознімку №4 особу чоловічої статі, а саме ОСОБА_7 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.08.2018, в ході якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав по фотознімку №1 особу чоловічої статі, а саме ОСОБА_8 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2018 з участю обвинуваченого ОСОБА_8 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2018, який проведено зі свідком ОСОБА_11 ;
- висновком експерта №11/731 від 18.09.2018.
Судом першої інстанції надана належна оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , який винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України визнав частково, не заперечував, що у нього та ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 вдарив потерпілого по обличчю, після чого покликав його ( ОСОБА_8 ) на допомогу. Він підбіг і також один раз вдарив потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_7 в той час вихопив у потерпілого ОСОБА_9 сумку, вони разом побігли в невідомому напрямку.
Доводи захисника про те, що у вироку суду не доведено, яке саме насильство вчиняв відносно потерпілого ОСОБА_7 , немає доказів на підтвердження наявності між засудженими попередньої змови на викрадення майна потерпілого, є необґрунтованими.
Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.
Із матеріалів провадження вбачається, що дії засуджених були узгодженими та послідовними, зокрема, переслідуючи корисливу мету наживи, проходячи біля багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , порівнявшись з ОСОБА_9 розпочали з ним словесну перепалку, після чого, діючи з прямим умислом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, застосували до потерпілого ОСОБА_9 фізичне насильство, що виразилося у нанесенні йому декількох ударів руками по різним частинам тіла, під час чого відкрито викрали його майно.
Тобто, спільність умислу, спрямованого на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном,підтверджено конклюдентними діями засуджених, адже вони діяли як співвиконавці. Тобто, була наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій.

Суд першої інстанції правомірно визнав зазначені у вироку докази допустимими, достатньо переконливо обґрунтувавши свої висновки, дотримавшись при цьому вимог статей 85, 86, 87, 94 КПК України.
На думку Суду, висновки суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а його вирок відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Крім того, колегією суддів установлено, що перегляд вироку суду першої інстанції судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , вимоги якої аналогічні доводам його касаційної скарги, здійснювався з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України.
За результатами перегляду вироку суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, досліджених місцевим судом та врахованих при доведенні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином умотивувавши свої висновки, при цьому перевіривши, в тому числі, і твердження сторони захисту щодо зміни показань, наданих під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 .
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 , Верховний Суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12