ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/676/20 Номер провадження 11-кп/814/664/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 жовтня 2019 року за №0002724, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 08 листопада 2021 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харків, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

16 травня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.ч.1,4 ст.70 КК України на 4 роки 4 місяці позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 29 жовтня 2019 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 жовтня 2019 року приблизно об 11 годині, діючи повторно, проник до приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 51 304 гривні 89 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 08 листопада 2021 року та пом`якшити йому покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що він щиро розкаявся, повністю визнав вину у вчиненому злочині, потерпіла до нього претензій не має та в кримінальному провадженні є відсутнім цивільний позов про стягнення майнової чи моральної шкоди.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин, установлених судом, і правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 місцевим судом розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про пом`якшення йому покарання та можливість його виправлення без ізоляції від суспільства колегія суддів уважає необґрунтованими.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» наголошено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини за наявності рецидиву злочину.

За правилами ст.75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають суду достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення особи можливе без відбування призначеного покарання.

Санкцією ж ч.3 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, що виявилось у визнанні ним своєї вини, особу ОСОБА_8 , який неодноразово судимий (т.2 а.п. 65-72), одружений (т.1 а.п. 215), має повну середню освіту, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.2 а.п. 63-64), відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує рецидив кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Доводи апелянта про відсутність у потерпілої до нього претензій та цивільного позову є необгрунтованими, оскільки ОСОБА_8 був затриманий разом із викраденим майном, яке в подальшому саме органом досудового розслідування повернуто ОСОБА_9 для зберігання до закінчення кримінального провадження. Також у судових дебатах потерпіла просила призначити обвинуваченому максимальне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Разом з цим апеляційний суд погоджується з аргументами сторони захисту про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, у вигляді щирого каяття обвинуваченого, однак ця обставина, зважаючи на наведене вище, сама по собі не є мотивованою та достатньою підставою для пом`якшення заходу примусу чи звільнення від його відбування ОСОБА_8 з огляду на те, що він, будучи багато разів судимим за аналогічні, в тому числі тяжкі, злочини проти власності, відбував за їх вчинення тривалі строки покарання в місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став і приблизно через 5 місяців після відбуття покарання знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин. Обвинувачений роботи не має, суспільно-корисною працею не займається, натомість веде системний злочинний спосіб життя.

Таким чином, призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання, яке за санкцією ч.3 ст.185 КК України наближене до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, з урахуванням принципів співмірності, індивідуалізації за своїм видом і розміром є законним, справедливим та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Тому підстави вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості, про що порушується питання в апеляційній скарзі, відсутні.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 08 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4