Житомирський апеляційний суд
Справа №293/55/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 22.09.2015 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2021 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Головино, Черняхівського р-ну, Житомирської обл., мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Зазначає, що завдані обвинуваченим ОСОБА_7 матеріальні збитки та матеріальна шкода йому не відшкодована. Вказує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання про допит свідків, також не було проведено слідчого експерименту за його клопотанням. Вважає, що суд звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності без урахування його думки.
Від прокурора Хорошівського відділу Коростишівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 , в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2021 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження №0000425 від 22.09.2015 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України закрито.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Органом досудового розслідування, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за таких обставин: 20.09.2015 близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_10 знаходився поруч з домоволодінням АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 виник словесний конфлікт під час якого у ОСОБА_11 , виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкодження ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_10 завдав близько 3-4 ударів руками в область обличчя ОСОБА_6 чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців, садна, крововиливу на обличчі, перелому кісток спинки носа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2287 від 12.11.2015 року відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, які виразились в умисному нанесені легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, прокурора та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрив.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Перевіряючи правильність судового рішення, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За правилами п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.44 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно із ч.3 ст.288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, під час судового розгляду встановлено, що на час надходження клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, закінчився строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.125 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Санкція ч.2 ст.125 КК України за якою обвинувачується ОСОБА_7 передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як встановлено з обвинувального акту, ОСОБА_7 вчинив вищевказаний кримінальний проступок 20.09.2015 року, тобто з вказаного дня до дня винесення рішення по даному кримінальному провадженню минуло понад три роки.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 по те, що йому не відшкодовані завдані обвинуваченим ОСОБА_7 матеріальні збитки та матеріальна шкода, суд відмовив у задоволенні його клопотання про допит свідків, не було проведено слідчого експерименту за його клопотанням, а також про те, що суд звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності без урахування думки потерпілого, виходячи з наступного.
Із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст.49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілого на таке звільнення, а також, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, про що зазначено судом в оскаржуваній ухвалі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2021 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: