Провадження № 1-кс/344/4632/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000246 від 25.01.2020 року

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17.02.2021 року із забороною відчуження та розпорядження на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що на даний час, в ході досудового розслідування відсутня потреба у подальшому арешті, оскільки строк досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000246 розпочався 25.01.2020 року та звершився 25.07.2022 року, тривав 30 місяців або 2 роки і 6 місяців. Крім того, накладення арешту на належне ОСОБА_3 нерухоме майно, порушує право власності ОСОБА_3 , оскільки вона обмежена у праві розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Представник заявника вимоги клопотання про скасування арешту підтримав та просив його задоволити.

Слідчий проти вимог клопотання заперечив, просив в задоволенні клопотання відмовити, оскільки на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі і процесуальні дії. Строк досудового розслідування не продовжувався відповідно до ч.8 ст.615 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 17.02.2021 року накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на нерухоме майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як випливає зі змісту мотивувальної частини даної ухвали, підставою для накладення арешту став висновок слідчого судді про необхідність збереження речових доказів.

В судовому засіданні поза розумним сумнівом встановлено, що арешт на вказане вище майно накладено обґрунтовано, оскільки такий відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, згідно з якою речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000246 від 25.01.2020 року триває.

За висновком слідчого судді, скасування арешту майна станом на даний час може зашкодити ходу досудового розслідування у кримінальному провадженні та не сприятиме його дієвості та досягненню мети кримінального провадження.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Враховуючи вищенаведене, та те, що заявником не доведено, що ухвалою слідчого судді від 17.02.2021 року накладено арешт необґрунтовано і в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, вважаю клопотання про скасування арешту майна є передчасним, правових підстав для задоволення якого немає.

Керуючись ст.ст. 173, 174, 309, 372 КПК України

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000246 від 25.01.2020 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний тест ухвали складено 24.10.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1