Справа № 462/4341/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/762/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ Львівська УВП №19 апеляційні скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 16.08.2022 року у кримінальному провадженні № 0000063 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.5 ст. 186, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 189 КК України ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст. 289 КК України, щодо продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 16.08.2022, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 14.10.2022 року включно без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави, яку звернути на користь ЗСУ. Важає у хвалу незаконною, необгрунтованою.

Апелянт покликається, що до клопотання прокурора не додано доказів, які б підтверджували наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінаованих кримінальних правопорушень. Крім того не доведено існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Лише тяжкість покарання не може бути підставою для застосування найбільш сувого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 перебуває на обліку у зв`язку із захворюванням печінки. Крім того ОСОБА_6 є посібником, а не огранізатором чи ваконавцем злочину; раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; має цивільну дружину та утримує двох її дітей; має постійне місце проживання, де позитивно хаарактеризується.

Апелянт наполягає, що судом не враховано в повному обсязі вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також Конституції України щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканість і практику Європейського суду з прав людини. Суд не надав оцінку доказам представленим стороною захисту, які б могли вплинути на застосування більш м`якого запобіжного захисту стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та визначити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби з 23 год. до 07 год. або призначити альтернативний запобіжний захід у вигляді мінімального розміру застави. Вважає, що ухвала винесена без наявності законних підстав.
Апелянт поукликається, що потерпілий на нього не вказує, як на особу яка вчинила злочин по віджношенню до нього, свідків у справі немає. Вагомих чи тяжких обставин по справі щодо нього немає і під час досудового слідства встановлено не було. Ризики вплинути на потерпілого немає, оскільки такий перебував під арештом за вживання наркотиків.
Апелянт зазначає, що є соціальною особою, має дружину, яка виховує 1 річну дитину, а також у нього є мати пенсіонкер, яка не працює, а у нього погіршився стан здоров`я і він потребує реабілітації та лікування через наявність вірусу гепатиту С. Медичні документи, які це підтверджують є у справі. Зобов`язується прибувати в суд за викликом, не вчиняти протиправних дій, працевлаштуватися з метою утримання сім`ї.
Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу, про необхідність продовження обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тим, що при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченими, з моменту взяття їх під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обстановка не змінилися і це дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Відтак, суд дійшов переконання, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження. Крім того судом першої інстанції при продовженні обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтовано враховано тяжкість інкримінованих їм кримінальних правопорушень та дані про особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Адівокат ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції однак в суд не прибув з невідомих причин, клопотання про відкладення слухання справи не надавав.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги йго захисника та апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , думки захисника адвоката ОСОБА_10 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали контрольних проваджень, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Залізничим районним судом м.Львова від 16.08.2022 року здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000063 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.5 ст.186, ч.2 ст.189, ч.4 ст.189, ч.2 ст. 289, ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.5 ст.186, ч.5 ст.27, ч.4 ст.189, ч.1 ст.255-1, ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309 КК України.
На переконання колегії суддів, суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою зокрема обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочинів, інкримінованих обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та даних про їх особи, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.146, ч.5 ст.27, ч.5 ст. 186, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 189 КК України , а ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст. 289 КК України.

Суд першої інстанції вважає, що продовження строку утримання їх під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Пари цьому судом було враховано, що оскільки з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, двомісячний строк тримання під вартою закінчується, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
При цьому судом першої інстанції було враховано, що обраний відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Суд першої істанції при цьому врахував усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості над повагою до особистої свободи.
Суд першої інстанції в ухвалі звернув увагу на те, що зі слідчого ізолятору до суду не надходило звернень про неможливість тримання під вартою за станом здоров`я будь кого з цих обвинувачених. Також судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України. З метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки їх належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З такою думкою погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Як вбачається з клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, таке відповідає вимогам ст. 199 КПК України, зокрема містить у собі короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_8 правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини , посилання на ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, та обґрунтування того, що такі продовжують існувати та не зменшилися , обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що прокурором не наведені нові ризики передбачені КПК, які б унеможливили застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинувачених, кожного окремо, а також вмотивовані висновки та наведено обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Покликання апелянтів на те, що обвинувачені не були організаторами чи виконавцями, а лише посібниками у інкримінованих їм злочинах, що на ОСОБА_8 потерпілий не вказує як на учасника злочину, свідків у справі немає, не спростовують наявність ризиків передбачених ст. 177 КПк України. Вік та стан здоров`я обвинувачених дозволяє застосування до них запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.ц
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Ураховуючи зазначене івище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,продовжено строк тримання під вартою на 60 днів по 14 жовтня 2022 року включно - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий:

Судді: