Провадження № 1-кс/686/7940/22
02 вересня 2022 року м. Хмельницький
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання та скасування арешту на автомобіль «SubaruForester» д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки досудове розслідування триває і автомобіль може знадобитися для проведення слідчого експерименту.
Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.
Відповідно до ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Виходячи із визначених кримінальним процесуальним законом завдань та призначення такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, накладення арешту є тимчасовим заходом, а майно на яке він накладений може бути повернуто його власнику, залежно від його процесуального статусу у кримінальному провадженні та потреб досудового розслідування.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомості про необхідність подальшого проведення із указаним майном експертиз та слідчих дій для об`єктивного досудового розслідування відсутні.
Обставин, які би зумовили неповноту досудового розслідування у зв`язку із відсутністю у розпорядженні сторони обвинувачення транспортного засобу третьої особи у кримінальному провадженні під час розгляду клопотання та дослідження кримінального провадженні у частині вирішення питання про скасування арешту, не встановлено.
Щодо зазначеної прокурором у судовому засідання можливої необхідності проведення слідчого експерименту, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження, з використанням вказаного транспортного засобу, то такий аргумент не слугує підставою для відмови у задоволенні клопотання про скасування арешту, оскільки під час проведення зазначеної слідчої дії може бути використаний інший автомобіль, який за конструкцією та характеристиками відповідає транспортному засобу «Subaru Forester».
В судовому засіданні не встановлені підстави для подальшого збереження у спосіб накладення арешту із збереженням усіх визначених законом заборон цього заходу забезпечення кримінального провадження до транспортного засобу «SubaruForester» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Зважаючи на розумність та співмірність обмеження права власності, враховуючи інтереси власника транспортного засобу, відсутність, слідчий суддя вважає, що арешт на указаний транспортний засіб можливо скасувати в частині заборони користування автомобілем, залишивши заборони розпорядження транспортним засобом та заборону його відчуження.
З огляду на викладене, керуючись ст. 100,174 КПК України, слідчий суддя, -
В іншій частині вимог клопотання - відмовити.
Роз`яснити ОСОБА_4 що заборони розпоряджатися та відчужувати транспортний засіб залишаються чинними.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя