Номер провадження: 11-кп/813/453/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судових засідань: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000749 від 29.07.2019 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дзержинськ (в даний час - Торецьк) Донецької області, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, -

встановив:
Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 1 (один) рік.

До набрання вироком законної обвинуваченому ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 строком до 11 вересня 2021 року, із забороною залишати місце свого проживання в період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби.

Вироком частково задоволено цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 , стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої моральну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вироком вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно оскарженого вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 , близько 00 год. 10 хв., 29 липня 2019 року, біля буд.№47 по вул. Агрономічній в м. Одесі, в порушення вимог пункту 2.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), умисно не залишився в місці події, заходів для надання медичної допомоги потерпілому не прийняв, швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілому не викликав, в орган поліції про дорожньо-транспортний випадок не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в небезпечному для життя стані, був позбавленим можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, і при цьому ОСОБА_10 сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан внаслідок наїзду керованим ним автомобілем «Subaru Impreza», н/з НОМЕР_1 , на потерпілого, який рухався в попутному напрямку та раптово змінив напрямок пішого руху ліворуч на смугу руху вказаного транспортного засобу.

В дорожньо-транспортній ситуації, яка склалася, водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода та його дії не знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події цієї пригоди.

Водночас, в результаті даної пригоди ОСОБА_12 отримав наступні тяжкі тілесні ушкодження: закриту черепно лицьову травму у вигляді саден голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки; садна тулуба, кінцівок, синець лівої кінцівки, які утворилися в результаті транспортної травми від деталей та поверхонь автомобіля та дорожнього покриття за секунди до смерті потерпілого на місці події.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання, шляхом звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, посилаючись на суворість покарання. Сторона захисту посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував фактичні обставини справи, а саме те, що обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також цивільну дружину та її дитину, офіційно працевлаштований водієм-експедитором у компанії ТОВ «САТ», щире розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК), проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи за наявною в матеріалах провадження адресою, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, але її представництво її інтересів забезпечено її представником - адвокатом ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; представника потерпілої, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі. Ці обставини стороною захисту не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_10 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_10 , передбачені ст.ст. 66, 67 КК України, судом першої інстанції не було встановлено.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, з урахуванням сукупності фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак обвинуваченого, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, його сімейний стан, та поведінки після вчинення злочину, які існували на момент прийняття такого рішення та мали важливе значення для вибору покарання та рішення щодо його реального відбування, належним чином всіх обставин кримінального провадження не врахував, та з достатньою повнотою не мотивував свого рішення щодо неможливості застосування при призначені покарання положень ст.75 КК України.

Крім того, на час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, колегією суддів встановлені нові обставини, які вказують на слушність доводів апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування при призначені покарання положень ст.75 КК україни.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що в даній справі судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 100000 грн.

Разом з тим, у судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту надано нотаріально посвідчену заяву потерпілої ОСОБА_11 , відповідно до якої остання примирилася з обвинуваченим, останній відшкодував 10000 грн., а на даний час продовжує відшкодовувати матеріальні збитки. Крім того, між потерпілою та обвинуваченим досягнуто додаткової домовленості за якою обвинувачений ОСОБА_10 виплатив потерпілій додатково 70000 грн.. У вищезазначеній заяві потерпіла просила не позбавляти волі обвинуваченого.

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині можливості застосування при призначенні покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, колегія суддів враховує характеристику з місця роботи у ФОП « ОСОБА_13 » відповідно до наявної в матеріалах провадження, наданої до постановлення вироку (а.п. 97), а також інформацію щодо наявності офіційного місця роботи водія-експедитора у ФОП « ОСОБА_13 » з 01.02.2019 року, долученої стороною захисту в суді апеляційної інстанції з того ж місця роботи.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_10 усвідомив протиправність своїх дій, став на шлях виправлення, свідченням чого є продовження його трудової діяльності за попереднім місцем працевлаштування, а також добровільне відшкодування шкоди потерпілій та зобов`язання її подальшого відшкодування.

Апеляційний суд також враховує, що застосований оскарженим вироком суду першої інстанції запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинувачений не порушував, та усвідомлюючи тяжкість призначеного покарання, останній не став переховуватись від суду, відомостей про вчинення нових кримінальних правопорушень прокурором не надано.

Крім того, колегія суддів враховує вжиття обвинуваченим заходів стосовно відшкодування спричиненої шкоди та реальне її відшкодування.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без його ізоляції від суспільства із застосуванням при призначенні покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Надаючи оцінку можливості застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, незважаючи на те, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, має сім`ю та двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, вживає дієвих заходів щодо відшкодування спричиненої шкоди, а також враховуючи думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого свободи, що є обставинами, які суттєво пом`якшують покарання, враховуючи положення ст.2 КПК, яка передбачає завдання кримінального судочинства та керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, апеляційний суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливо досягти без його ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, буде відповідати вимогам ст.65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, апеляційний суд вважає, що на теперішній час, в умовах воєнного стану, призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, тобто надання йому можливості довести своє виправлення, а саме продовжити працювати в секторі забезпечення функціонування економіки держави в умовах воєнного стану, або можливий його призов до лав Збройних сил України, буде більш доцільним та раціональним, на відміну від його перебування в місцях позбавлення волі за вчинення нетяжкого злочину, де в свою чергу він має фактично утримуватися за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням заслуговують на увагу, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 13.07.2021 року в кримінальному провадженні №0000749 від 29.07.2019 року, яким ОСОБА_10 засуджений за ч.1 ст.135 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.135 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4