справа № 631/219/22
провадження № 1-кп/631/66/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , яка здійснює кримінальне провадження одноособово, за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження та відповідно до положень частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2022 року під № 0000057 щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Харкова, громадянки України, із середньо технічною освітою, яка офіційно не працевлаштована, заміжня, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Харкова, громадянина України, із середньо технічною освітою, який офіційно не працевлаштований, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку, передбаченому статтями 291, 293 та 302 Кримінального процесуального кодексу України, надійшов складений прокурором обвинувальний акт із доданими до нього документами разом із клопотаннями про його розгляд в порядку спрощеного провадження та матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2022 року під № 0000057, щодо вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кримінального правопорушення проступку, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Частиною 1 статті 32 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту обвинувального акту, кримінальне правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2022 року під № 0000057 було вчинено у селі Старовірівка, Красноградського району, Харківської області, що відноситься до Старовірівської об`єднаної територіальної громади, тобто скоєння кримінального правопорушення є територія колишнього Нововодолазького району Харківської області.

Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19 липня 2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 наведеної Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Красноградський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав.

Отже, місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою. Тобто Нововодолазький районний суд Харківської області продовжує здійснювати розгляд усіх категорій справ в межах своєї юрисдикції та раніше утвореного Нововодолазького району.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вчинено на території села Старовірівка, Красноградського району, Харківської області, яка відносилася до території колишнього Нововодолазького району, а територіальна юрисдикція всіх судів розташованих на території України не змінилася, то відповідно до положень частини 1 статті 32 Кримінального процесуального кодексу України, вказане кримінальне провадження відноситься до юрисдикції Нововодолазького районного суду Харківської області.

При вирішенні питання щодо здійснення судового провадження у суді першої інстанції суд приймає до уваги, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені надійшов до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 111-1 зазначеного кодифікованого закону України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відноситься до проступків.

Частинами 2 та 3 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду, він до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додає їх відповідні письмові заяви та матеріали досудового розслідування (частини 1 та 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України).

Вивчаючи матеріали кримінального провадження, суд упевнився, що до обвинувального акту долучено письмові заяви підозрюваних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , складених 18 квітня 2022 року в присутності захисника ОСОБА_5 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 02-1404/22 від 14 квітня 2022 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1093081 від 14 квітня 2022 року, а також договору про надання правової допомоги № 03-1404/22 від 14 квітня 2022 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1093080 від 14 квітня 2022 року, в яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожен окремо зазначають про беззаперечне визнання ними своєї винуватості у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України та згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, у вказаних заявах кожен із підозрюваних зазначили, що їм роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про їх обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, у цих заявах захисником ОСОБА_5 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості кожним із підозрюваних, їх згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за їх відсутності.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у заяві про визнання винуватості, в присутності захисника беззаперечно визнали свою винуватість у вчиненні інкримінованого їм органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що останнім роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставини, враховуючи, що обвинуваченими надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд розглянув вказаний обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до частини 2 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України.
Як наслідок, обставини щодо учинення кримінального проступку установлені органом досудового розслідування сприймаються судом, як дійсні.

Тим самим, є установленими (дійсними) обставини відображені в обвинувальному акті, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме те, що громадянин України ОСОБА_4 , діючи спільно з громадянкою України ОСОБА_3 , перебуваючи у селі Старовірівка Красноградського району Харківської області, відзняли відео з публічними закликами до підтримки рішень та дій Російської Федерації та окупованої адміністрації держави агресора, яке вони виклали, перебуваючи у селі Старовірівка Красногражського району Харківської області, до публічного доступу в інтернет мережу «ТікТок» на сторінку акаунту ОСОБА_3 «derevenskaya.zorka», яке перебувало в публічному доступі на протязі березня квітня 2022 року.

Крім того, громадянка України ОСОБА_3 , перебуваючи у селі Старовірівка Красноградського району Харківської області відзняла відео з публічними закликами до співпраці з державою агресором Російською Федерацією, яке виклала, перебуваючи у селі Старовірівка Красноградського району Харківської області, до публічного доступу в інтернет мережу «ТікТок» на сторінку свого акаунту « ОСОБА_6 », яке перебувало в публічному доступі на протязі березня квітня 2022 року.

Таким чином, з`ясовано, що своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення проступок, передбачений частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, тобто публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, публічні заклики до підтримки рішень та дій держави-агресора (колабораційна діяльність).

Також, з`ясовано, що ОСОБА_4 своїми умисними діями здійснював колабораційну діяльність, а саме будичи громадянином України публічно заперечував здійснення збройної агресії проти України, публічно закликав до підтримки рішень та дій держави-агресора, тобто скоїв кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України.

При цьому, суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) осіб шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вірною, у зв`язку із чим останні підлягають кримінальному покаранню.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України та санкції частини 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченими вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом вважається проступком.

Вивчаючи особу винної ОСОБА_3 шляхом з`ясування стану її здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 має середньо спеціальну освіту, офіційного працевлаштування не має, суспільно корисною працею не займається; заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За даними наявної документації має задовільний стан здоров`я, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про її осудність. З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання та реєстрацію, за яким характеризується посередньо, родина характеризується як скритна, яка мало спілкується з сусідами. Даних щодо притягнення раніше ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності матеріали справи не містять.

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 щире каяття.

Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до проступку, особу винної, яка повністю визнала свою провину, не намагалася уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, і усвідомила негативні наслідки своєї поведінки, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Вивчаючи особу винного ОСОБА_4 шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається; одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за наявної медичної документації до осіб з інвалідністю не відноситься. ОСОБА_4 має постійне місце проживання у домоволодінні, що належить дружині ОСОБА_3 ; за місцем проживання характеризується як скритна особа, при спілкуванні з сусідами виказував проросійські погляди, неодноразово влаштовував сварку з вчителями щодо дотримання норм карантину. Даних щодо притягнення раніше ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності матеріали справи не містять.

Обставиною, яка відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 Кримінального кодексу України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до проступку, особу винного, який повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Крім того, суд бере до уваги, що завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода відсутня.

Колабораціонізмом (від франц. collaboration співпраця, співробітництво) є діяння, ознаки якого передбачені частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України та є усвідомленим, добровільним та зумисним співробітництвом з ворогом у його інтересах і на шкоду своїй державі та її союзникам.

Колабораціонізм як явище підриває національну безпеку України та становить безпосередню загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності, конституційного ладу та іншим національним інтересам України, тому повинен нести за собою відповідальність, встановлену законом.

Законодавець у санкції частини 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України визначив єдиний вид покарання, який є основним за дане кримінальне правопорушення, у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.
Згідно із частиною 1 статті 55 Кримінального кодексу України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтею 111-1 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Покарання, передбачене у статті 55 Кримінального кодексу України, полягає в позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення кримінального правопорушення, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності можливості претендувати на обіймання певної посади або зайняття певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Разом із тим, тимчасове незайняття певним видом діяльності або неперебування на посаді на момент постановлення вироку не є перешкодою для застосування цього покарання.

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд також враховує дані про особу кожного із обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які на момент вчинення кримінального проступку не були офіційно працевлаштовані та вчинили кримінальне правопорушення без використання певної посади або зайняття певною діяльністю.

У свою чергу, позбавлення права обіймати певні посади або зайняття певною діяльністю є імперативною забороною певного виду діяльності, що у сенсі змісту даного вироку є метою кримінального покарання, згідно приписів статті 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що санкція частини 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України не передбачає іншого (альтернативного) виду основного покарання, ніж позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
При призначенні покарання суд в даному випадку враховує характер суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (на час події тривала повномасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, під час якої масово гинули люди, в тому числі діти, знищувалось інфраструктура міст та країни в цілому, майно громадян, однак в умовах воєнного стану все це свідомо ігнорувалось обвинуваченими, які за допомогою соціальної мережи в інтернеті серед невизначеного кола осіб заперечували вказані очевидні факти, закликали до підтримки дій країни-агресора проти України, що вказує на спрямованість умислу обвинувачених заперечення існування української державності), приймає до уваги цілі та завдання законодавця при прийнятті закону, враховує наведені вище дані про осіб обвинувачених, а також те, що підстав для призначення судом іншого покарання, а ніж визначено санкцією частини 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України не встановлено, суд дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_3 та обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування у межах строків, визначених санкцією відповідної статті.
При цьому, суд при призначенні покарання виходить не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, а й із тих норм Загальної частини Кримінального кодифікованого закону України, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язані з призначенням покарання, що здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри.
На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Питання щодо арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування у формі дізнання, суд вирішує у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 50, 51, 55, 65 67 та частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, а також статтями 31, 100, 118, 122, 174, 291, 293, 302, 368 371, 373 376, 381, 382, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, і призначити їй по даній нормі закону покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-1 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років.

Арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області, постановленої 18 квітня 2022 року у справі з єдиним унікальним № 626/598/22, на майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 10», білого кольору, у прозорому чохлі, без видимих пошкоджень, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , що знаходиться у сейф пакеті № 0002791, який було вилучено при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати.

Речові докази по справі:

-мобільний телефон марки «Redmi 10», білого кольору, у прозорому чохлі, без видимих пошкоджень, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , що знаходиться у сейф пакеті № 0002791, виготовленому з полімерного матеріалу, який відповідно до квитанцій, порядковий номер упаковки 002791, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Красноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 за належністю;

-диск DVD-R, на якому містяться два відеозапису з соціальної мережі «ТікТок» залишити в матеріалах справи протягом усього часу їх зберігання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України та з урахуванням розпорядження голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», до Полтавського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 Кримінального процесуального кодексу України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1