ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1551/22 Справа № 204/1883/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку ст. 82 КК України.
Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений хоча і відбув 2/3 строку призначеного покарання, втім своєю поведінкою не довів свого виправлення, оскільки він не працевлаштований, за час відбування покарання має лише одне заохочення, а також має догану за міжкамерний зв`язок.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 82 КК України.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що відбув 3/4 частини призначеного покарання, за час відбування став на шлях виправлення, має заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, зазначивши про свої заохочення та виправлення; вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, та для особи, що вчинила умисний тяжкий злочин, є можливою після відбуття не менше половини строку покарання.
Заміна невідбутої частини покарання на більш м`яку можлива лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою заміни невідбутої частини покарання є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні положень ст. 82 КК України, суд апеляційної інстанції вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що засуджений ОСОБА_7 по даній справі відбуває покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, із врахуванням на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за попереднім вироком, яким його було засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно довідки з особової справи початок строку 01.12.2018 року, кінець строку 01.12.2022 року (а.с.7). За час відбування покарання засуджений мав одну догану та два стягнення за порушення встановленого порядку утримання та міжкамерний зв`язок, які погашені за спливом часу.

Також має одне заохочення від 21 січня 2021 року у виді подяки за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці (а.с.8).

Із зазначеного вбачається, що засуджений за весь час відбування покарання мав три стягнення, які погашені зі спливом часу, а не достроково у зв`язку з його виправленням та зразковою поведінкою, а наявність одного заохочення за сумлінне ставлення до праці колегія суддів не вважає переконливим аргументом на користь апелянта і приймає до уваги, що згідно наданих матеріалів ОСОБА_7 в установі виконання покарань не працевлаштований.
Погоджуючись з думкою суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що матеріалами справи та доводами апелянта не підтверджується достатньою мірою, що засуджений ОСОБА_8 дійсно став на шлях виправлення, а отже не є доведеною і наявність підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути неповноту судового розгляду не встановлено, а доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим остання задоволенню не підлягає, а ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2022 року, про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4