Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/539/22
Провадження № 1-кс/553/35/2022
У Х В А Л А
Іменем України

29.03.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

слідчої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Слобідської окружної прокуратури м. Харкова про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан, м. Кюрдамір, азербайджанця, громадянина Азербайджану, освіта вища, офіційно не працюючого, одруженого, фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:
У провадження до Ленінського районного суду м. Полтави надійшло клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0001442 від 06.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В клопотанні прокурором зазначено, що на розгляді Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001442 від 06.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

В клопотанні вказувалось про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , діючи на грунті конфлікту з двоюрідним братом ОСОБА_7 , виниклого на фоні пошкодження останнім 30.08.2020 року автомобіля ОСОБА_5 , зустрівшись 05.09.2020 року, приблизно о 22 год. 15 хв. в попередньо обумовленому для з`ясування обставин місці на території стадіону школи № 66, що у м. Харків по проспекту Гагаріна, 260, у ході сварки, що переросла в бійку та продовжилась біля будинку № 258 по проспекту Гагаріна у м. Харкові, 05.09.2020 року приблизно о 22 год. 30 хв., діючи за раптово виниклими умислом та метою, направленими на заподіяння смерті ОСОБА_7 , з мотивів неприязні та помсти, усвідомлюючи суспільну небезпечність діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в момент коли з метою припинення конфлікту втрутився рідний дядько - ОСОБА_8 , став поміж ними, та конфлікт був фактично вичерпаний, ОСОБА_5 з-під руки дядька наніс один удар предметом, зовні схожим на ніж, який тримав у руці, в область грудної клітини ОСОБА_7 , в результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото різаного поранення грудної клітини із ушкодженням легеневого стовбура, що призвело до масивної крововтрати (у обидві плевральні порожнини та серцеву сумку), і ускладнилося гемарагічним шоком, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 при доставлені його до ХМКЛШНД ім. проф. О.І. Мещанінова.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, - вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Прокурором подано клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що на даний час наявні вагомі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки останнього було затримано поза межами м. Харкова та Харківської області у м. Бахмут, Донецької області, що свідчить про те, що ОСОБА_9 переховувався від органів досудового розслідування з метою уникнення затримання та, при цьому, кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Також даний ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений громадянин іншої держави, а саме - Республіки Азербайджан, що може спонукати його залишити межі України та переховуватися на території даної держави. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки з більшістю з них знайомий особисто. Крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правпорушення, оскільки згідно довідки про судимість ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за скоєнння злочнів проти життя та здоров`я особи та корисливих злочинів. Враховуючи вищевикладене, наведені вище факти та обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність обгрунтованої підозри / обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави ввжати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування до ОСОБА_5 більш мяких запобіжних заходів , ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, які на цей час не зменшилися.

Відповідно до статті 331 ч.ч. 1, 3 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та наполягав на його задоволенні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора з підстав його необґрунтованості та безпідставності. В обгрунтування своїх тверджень вказувала, що в клопотанні прокурора не зазначено обставин, що свідчать про те, що заявлені прокурором ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. При цьому, клопотання прокурора не містить зазначення щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу. Факти, які викладені у клопотанні, що підтверджують ризики, це, на думку захисника обвинуваченого, домисли сторони обвинувачення . Припущення слідчого та прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення слідчим суддею, судом рішення про обрання запобіжного заходу, кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з надання копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обгрунтовує доводи клопотання.

В обґрунтування своїх тверджень захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вказувала про те, що слідчий, прокурор повинні довести перед слідчим суддею наявність обґрунтованої підозри та ризиків.

Захисником вказувалось про те, що жодний із ризиків не існує, оскільки у суду не має законних підстав вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що на думку захисника не відповідає дійсності. Оскільки до ОСОБА_5 застосовувався запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, при цьому ОСОБА_5 дотримувався всіх покладених на нього обов`язків, за вимогою з`являвся до слідчого та суду. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, обвинувачений не може, оскільки на сьогодні вже тримає судовий розгляд кримінального провадження, а саме триває стадія судових дебатів.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_5 обвинувачується, останній не має наміру, і протилежному немає жодних доказів.

Аргументи прокурора за чи проти звільнення обвинуваченого, у тому числі ризик того, що останній може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. Тому, вказане клопотання є необгрутованим, а ризики не підтверджені належними та достатніми доказами, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Захисник обвинуваченого також вказувала про те, що сама по собі тяжкість вчинення ОСОБА_5 злочину, не можу бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

При цьому, захисником вказувалось про те, що в даному клопотанні відсутнє доведення неможливості застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

Поряд з цим, захисником обвинуваченого ОСОБА_5 вказувалось про те, прокурором у клопотанні не зазначено розміру застави, тому остання прохала суд , встановити розмір застави відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України від 80 (вісімдесяти) до 300 (трьохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також остання вказувала про те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» - введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року. ОСОБА_5 має бажання захищати народ України, територіальну цілісність незалежної, суверенної, демократичної держави Україна, та бажає прийняти участь у військових діях на стороні українського народу.

Тому, зважаючи на вище викладене, прохала відмовити прокурору у продовженні строків тримання під вартою, змінити обвинуваченому ОСОБА_5 захід забезпечення кримінального провадження, у порядку ч.4 ст. 194 КПК України, на більш м`який - не пов`язаний із позбавленням волі та визначити розмір застави, як альтернативу тримання під вартою, відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, задля того, щоб останній мав можливість прийняти участь у військових діях на стороні українського народу для захисту громадян і мешканців України і територіальної цілісності незалежної, суверенної, демократичної держави України.

Згідно ухвали суду від 28 березня 2022 року, судове засідання призначено у режимі відеоконференції з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за участі обвинуваченого ОСОБА_5 .

Згідно інформації, наданої ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 29.03.2022 року, вказано, що станом на 29.03.2022 року в установі доступ до глобальної мережі інтернет відсутній, в зв`язку з пошкодженням кабельної мережі, у зв`язку цим проведення засідань в режимі відеконференції не можливе, точна інформація щодо відновлення доступу до глобальної мережі інтернет не відомо, після проведення ремонтних робіт, буде проведено тестовий зв`язку представниками судової адміністрації, для подальшого проведення засідань за допомогою засобів відеоконференції.

Зважаючи на невідкладність вирішення питання про продовження дії заходів кримінального провадження та з урахуванням вимог ст. 615 КПК України, суд приходить до висновку про можливість вирішення даного клопотання про продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження за участі прокурора та захисника обвинуваченого.

Судом встановлено, що на розгляді Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0001442 від 06.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Згідно ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.02.2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 на строк 60 днів, а саме до 07 квітня 2022 року.
Дана ухвала га час розгляду даного клопотанння не скасована в установленому порядку.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до положень ст.ст. 131,132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосування з метою досягнення дієвості цього провадження.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вимогам ст. 178 КПК України передбачені обставини що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкості покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосувались раніше та інші обставини.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
З огляду на вище викладене суд, вислухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Аналізуючи ризики, визначені ст. 177 КПК України, суд враховує те, що їх дійсну та реальну наявність було встановлено слідчим суддею при обранні запобіжного заходу вперше, та суддею/судом під час йоого продовження, тому на даний час встановлені ризики є дійсними, реальними та триваючими, тобто заявлені ризики не зменшилися.
Так, при застосуванні під час досудового слідства заходу забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого та при продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: обвинувачений є громадянином іншої держави, а саме - Республіки Азербайджан, що може спонукати його залишити межі України, та переховуватися на території даної держави. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки з більшістю з них знайомий особито. Крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правпорушення, оскільки згідно довідки про судимість ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за скоєнння злочинів проти життя та здоров`я оосби та корисливих злочинів. Враховуючи вищевикладене, наведені вище факти та обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України, свідчать про наявність обгрунтованої підозри / обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за який передбчаено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.

Разом з цим, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами кримінального провадження, обвинувачений своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні не визнає та категрично заперечує, що вказує на негативне суб`єктивне ставлення його до скоєного, що в свою чергу може спонукати останнього до втечі чи переховування від суду.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.
Крім того, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання, в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, наявність воєнного стану оголошеного на всій території України, а також зміну теритраільної підсудності усіх справ, що перебували у провадженнні Червонозаводського районного суду м. Хакрова .
Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного, суд вважає, що встановлені раніше ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі не зменшився та продовжує існувати з високою ймовірністю з підстав зазначених судом вище.
З огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.
Наведені в судовому засіданні твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_4 щодо можливості вирішення судом питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з тримання під вартою судом вивчались та оцінювались у контексті можливості запобігти вказаним та встановленими вище ризикам. Проте, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисником обвинуваченого на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справі.
Під час розгляду клопотання крім тверджень захисника обвинуваченого та констатації норм чинного кримінально процесуального закону і практики Європейського суду, останньою суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факти та обставини зазначені прокурором у клопотанні прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .
В той же час, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, котрі не зменшились та продовжують існувати і на даний час, а інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, де в рамках кримінального провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, останнім не визнається вина в повному обсязі.
Крім того, відповідно до вимог ст. 616 КПК України, не допускається заміна запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації відносно осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки, а також інших злочинів, в тому числі, передбачених ст. 115 КК України.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та безпідставність тверджень сторони захисту щодо доцільності заміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який для призову обвинуваченого на військову службу під час мобілізації.
Поряд з цим судом надається оцінка доводом захисника обвинуваченого про можливість визначення розміру застави у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з приводу бажання ОСОБА_10 , приймати участь у військових діях на стороні українського народу, що розцінюються судом, які можливість незаконного звільнення з-під варти ОСОБА_10 , використовуючи будь-які способи, в тому числі шляхом хибного трактування чинного кримінально процесуальних норм на свою користь.
Так, ст. 616 КПК України визначено, що у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Положенням ст. 616 КПК України визначено перелік вчинених особами злочинів, до яких не застосовуються положення щодо застосування більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження та можливість звільнення з під варти для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в тої числі у злочин передбачений ст. 115 КК України, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 .

Таким чином, твердження сторони захисту щодо можливого альтернативного встановлення розміру застави разом з триманням під вартою, суперечить як вимогам ч.4 ст. 183 КПК України, так і вимогам ст. 616 КПК України.

З огляду на виладене, приймаючи до уваги той факт, що на даний час залишаються існувати ризики, що свідчать про можливість вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, з метою унеможливлення спричинення ним шкоди як собі, так і іншим особам, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.
З урахуванням викладеного , суд вважає клопотання прокурора про продовження строку застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів законним та обгрунтованим, а заперечення проти нього сторони захисту - безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 508, 615, 616 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити, з утриманням в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", строком на 60 днів, починаючи з 11 год. 00 хв. 29 березня 2022 року по 11 год. 00 хв. 27 травня 2022 року.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Слідча суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1