ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1081/22 Справа № 192/1966/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи Солонянська виправна колонія (№21) Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії при Дніпровській районній державній адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст.81 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він з перших днів перебування в установі працює в їдальні, має 7 заохочень, режим утримання не порушує, дотримується правослухняної поведінки, приймає участь у всіх заходах, які проводяться в установі.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року відмовлено у задоволені подання начальника Державної установи Солонянська виправна колонія №21 та голови спостережної комісії при Дніпровській районній державній адміністрації про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в установі робочим їдальні з грудня 2019 року по теперішній час, має 7 заохочень, за весь період відбування покарання мав 3 стягнення, характеризувався як посередньо, так і задовільно, на даний час приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Також засуджений тричі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково і після цього знову вчиняв кримінальні правопорушення різної тяжкості.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи подання установи та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4 характеризувався негативно, мав 3 стягнення, заохочень не мав. Під час перебування в ДУ Солонянська виправна колонія № 21 характеризується добре, має 7 заохочень, стягнень не має, працевлаштований робочим їдальні установи, до роботи ставиться задовільно. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Виконує роботи із благоустрою установи. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. 02.10.2020 року рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні ст.82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.
Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав 3 стягнення, які хоч і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.
Також, судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги те, що засуджений ОСОБА_7 вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, однак знову вчиняв нові умисні кримінальні правопорушення, що свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи засудженого про те, що він з перших днів перебування в установі працює в їдальні, має 7 заохочень, режим утримання не порушує, дотримується правослухняної поведінки, не є підставами для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Твердження засудженого про те, що він приймає участь у всіх заходах, які проводяться в установі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються характеристикою засудженого, відповідно до якої, ОСОБА_7 не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи та спостережної комісії, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4