КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого згідно з ст. 89 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
визнано винуватими, кожного окремо, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за якою призначено, кожному окремо, покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо вони, кожний окремо, протягом іспитового строку 2 років не вчинять нового злочину та виконають покладені на них обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Згідно з вироком суду 04 грудня 2020 року, приблизно о 01 годині 45 хвилин, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи сумісно та узгоджено між собою, по заздалегідь розробленому злочинному плану із розподіленням ролей, які відведені кожному, тобто за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у підземному переході за адресою: м. Київ, пл. Майдан Незалежності, 1, помітивши потерпілого ОСОБА_11 , який спав на бетонних плитах, підійшли до останнього з метою відкритого викрадення його майна. Далі, обвинувачений ОСОБА_6 непомітно наблизився до потерпілого ОСОБА_11 та почав утримувати його своїми руками за шию, тобто застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого останній прокинувся. В подальшому обвинувачений ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поставив своє коліно на груди потерпілого ОСОБА_11 , та почав лівою рукою знімати з нього кросівки, а обвинувачений ОСОБА_10 почав обшукувати потерпілого, при цьому знайшов у його куртці мобільний телефон «Самсунг», вартістю 176 гривень 67 коп., з сім-картою мобільного оператора, яка матеріальної цінності не становить, та грошові кошти в сумі 50 гривень.
У подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 , помітивши під головою у потерпілого ОСОБА_11 рюкзак з особистими речами, перевірив його вміст, зокрема виявив в ньому речі та документи, які матеріальної цінності не становлять, і передав даний рюкзак згаданій особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, після чого обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2021 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_12 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вони, кожний окремо, протягом 2 років іспитового строку не вчинять нового кримінального правопорушення та виконають покладені на них обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; роботи або навчання.
В змінах до апеляційної скарги перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, змінити в частині застосування ст.ст. 75, 76 КК України, та постановити рішення про застосування ст.ст. 75, 76 КК України до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в такій редакції: «На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі 3 випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Покласти на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації».
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурора зазначив, що звільняючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку допустив формулювання, яке не відповідає вимогам ст. 75 КК України.
Так, у вироку суд зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі за умови, що вони, кожний окремо, протягом 2 років не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки.
Однак, це суперечить точному змісту та вимогам ст. 75 КК України, зокрема, в ч. 3 ст. 75 КК України передбачено поняття «кримінальне правопорушення», а не «злочин».
Крім того, умови звільнення засудженого від відбування призначеного покарання регламентовані законом України про кримінальну відповідальність, а тому не позбавляють суд можливості додатково не вказувати їх у вироку.
Обґрунтовуючи свої вимоги прокурора зазначив, що Звільняючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку допустив формулювання, яке не відповідає вимогам ст. 75 КК України.
Так, у вироку суд зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі за умови, що вони, кожний окремо, протягом 2 років не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки.
Однак, це суперечить точному змісту та вимогам ст. 75 КК України, зокрема, в ч. 3 ст. 75 КК України передбачено поняття «кримінальне правопорушення», а не «злочин». Окрім того, умови звільнення засудженого від відбування призначеного покарання регламентовані законом України про кримінальну відповідальність, а тому не позбавляють суд можливості додатково не вказувати їх у вироку і таке виправлення помилки суду першої інстанції можливе шляхом зміни вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_13 , який підтримав апеляційну скаргу із змінами, пояснення захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора із змінами, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги із змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора із змінами підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечується.
Також не заперечується прокурором призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі та звільнення від його відбування, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, а також визначений іспитовий строк 2 рік, стороною обвинувачення не оспорюється. На думку колегії суддів положення ст. 65 КК України, у даному випадку, судом дотримані.

Доводи прокурора про те, що звільняючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку допустив формулювання, яке не відповідає вимогам ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Суд, звільняючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, тобто застосовуючи положення ст. 75 КК України, вказав на умову дотримання випробування, не вчинення ними протягом іспитового строку нового злочину.
Вказане, на думку колегії суддів, не відповідає ч. 3 ст. 75 КК України.

Також колегія суддів вважає слушними доводи прокурора, про те, що умови звільнення засудженого від відбування призначеного покарання регламентовані законом України про кримінальну відповідальність, а тому не позбавляють суд можливості додатково не вказувати їх у вироку.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора із змінами підлягає до задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зміні з виключенням з резолютивної частини, як на умову дотримання іспитового строку, не вчинення нового злочину. В решті вирок суду підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 із змінами задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі 3 випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Покласти на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації

У решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвалу апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №761/8095/21
Провадження №11-кп/824/604/2022 Категорія КК: ч. 2 ст. 186
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14

Доповідач ОСОБА_1