Справа №950/2989/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/362/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, а також збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів
УХВАЛА
Іменем України

24 березня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 950/2989/19 за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_6 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24.12.2019 про закриття кримінального провадження,

установила:

В поданій апеляційній скарзі заявник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, оскільки суд під час розгляду клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з підстав п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК не повідомив його як заявника і позбавив права доступу до суду, права надати свої пояснення стосовно істотних обставин кримінального провадження, адже він не просив суд здійснити розгляд клопотання прокурора у його відсутність.

12.12.2019 до Лебединського районного суду Сумської області надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0000308 від 17.05.2016, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 358 КК, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 24.12.2019 було закрите кримінальне провадження № 0000308 від 17.05.2016, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 358 КК, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що кримінальне провадження № 0000308 не вказує про факт вчинення кримінального правопорушення конкретною особою, а за змістом ст. 12, 49 КК на даний час закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, тому відповідно п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження підлягає закриттю.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, заявник ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_10 надали письмові клопотання про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутність учасників кримінального провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції жодного повідомлення чи судового виклику не було направлено заявнику ОСОБА_9 , однак із долучених до справи матеріалів досудового розслідування наявні дані, що саме за ініціативою ОСОБА_9 було розпочате дане кримінальне провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 27 КПК, учасники судового провадження, а також особи, які не брали участі у кримінальному провадженні, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, не можуть бути обмежені у праві на отримання в суді як усної, так і письмової інформації щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їх копій. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, засада кримінального провадження гласність і відкритість судового провадження (ст. 27 КПК) тісно пов`язана із такою засадою як рівність перед законом і судом (ст. 10 КПК), що у свою чергу забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Слідчим суддею не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який знайшов своє закріплення і формулювання також у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). Формулюючи у своєму рішенні незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово застосований «принцип рівності», зокрема у п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), заява № 39594/98, п. 72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п. 26; «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28).

Зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 вбачається і це підтверджується матеріалами провадження, що останній взагалі не був проінформований судом про розгляд клопотання прокурора, що є істотним порушенням права та законного інтересу заявника, внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, згідно яких особа має невід`ємне право на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, яке полягає у наданні їй можливості надати усні пояснення з приводу обставин справи, право збирати і подавати докази, брати особисту участь в справі, право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується її прав та обов`язків, у порядку, передбаченому законом, користуватися правовою допомогою представника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені законом, що для суддів усіх інстанції є важливим елементом законного і справедливого правосуддя.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги заявника у вказаній вище частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу, а ухвалу слідчого судді з цих підстав не можна вважати законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.

Скасовуючи ухвалу суду колегія суддів вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання прокурора по суті.

Так, слідчим відділом Лебединського ВП ГУНП в Сумській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17.05.2016 за № 0000308 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК, на підставі ухвали слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 16.05.2016, якою зобов`язано внести відомості за заявою ОСОБА_9 про вчинення невідомими особами протиправних дій щодо внесення недостовірних даних до документів, що стосуються надання земельних ділянок на території Будильської сільської ради с. Будилки.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що у ході досудового розслідування не вдалося встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 358 КК) та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, встановлені у ст. 49 КК.

Разом з тим, такі висновки прокурора не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, зокрема положеннях ст. 284 КПК, тобто на підставах закриття кримінального провадження, п. 3-1 ч. 1 якої передбачає закриття кримінального провадження, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК є наявність двох окремих підстав 1) не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення; 2) закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_9 у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення прямо указував на сільського голову Будильської сільської ради, його родичів та посадових осіб сільської ради, які на думку заявника вчинили кримінальне правопорушення, пов`язане з не законним отриманням землі.

Однак органом досудового розслідування та прокурором не була надана взагалі ніяка правова оцінка діям чи бездіяльності зазначених осіб, яких ОСОБА_9 підозрює у вчиненні певного злочину, внаслідок чого у кримінальному провадженні № 0000308 від 17.05.2016 стосовно цих осіб не ухвалено взагалі ніякого процесуального рішення, у тому числі й передбаченого ст. 284 КПК. При цьому, коли під час досудового розслідування встановлена відсутність події кримінального правопорушення, або ж встановлена відсутність в діянні конкретної особи складу кримінального правопорушення, або ж не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, про що зазначав прокурор, то кримінальне провадження закривається з інших підставі, визначених у п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК, а не за п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Звертає на себе увагу той факт, що на початкових етапах досудового розслідування було відомо ймовірне коло осіб, які нібито, за версією заявника, були причетні до вчинення певного кримінального правопорушення.

Однак, за результатами численних слідчих дій та досліджених документів встановити особу (осіб), яка вчинила кримінальне правопорушення та на яку вказував ОСОБА_9 , чомусь виявилось не можливо, а тому в клопотанні прокурора наявні істотні суперечності між результатами досудового розслідування та обраними підставами для закриття кримінального провадження.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ «розслідування повинно бути ефективним» і у справі «Аднаралов проти України» (Adnaralov v. Ukraine), заява № 10493/12) зазначив, що розслідування має бути ретельним. Це означає, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (також рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), п. 103 et seq.). Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 et seq., ECHR 1999-IV) та «Гюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14.12.2000). Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин та винних осіб, є загрозою недотримання цього стандарту.

Оскільки прокурором під час складення клопотання про закриття кримінального провадження не було усунуті вище зазначені недоліки, не було надано належної правової оцінки цим обставинам, а тому зазначене клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про незаконність судового рішення є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК.

Після скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_9 , скасувавши ухвалу про закриття кримінального провадження та відмовивши у задоволенні відповідного клопотання прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24.12.2019 про закриття кримінального провадження № 0000308 від 17.05.2016, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 358 КК України скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурору ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження № 0000308 від 17.05.2016, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000308 від 17.05.2016 направити до Лебединського відділу Роменської місцевої прокуратури для організації проведення досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4