ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1796/22 Справа № 205/6257/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001825 від 05 червня 2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 , а також прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_9 , на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кам`янське Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована та фактично проживала до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 05 червня 2019 року приблизно о 02:30 годин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) перебувала за місцем спільного проживання разом з ОСОБА_10 у приміщенні кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де між ними виник побутовий конфлікт.
В ході конфлікту між вказаними особами ОСОБА_7 взяла з шухляди кухонного столу кухонний ніж в ліву руку і повернулась в бік ОСОБА_10 , який встав з дивану, і стоячи навпроти ОСОБА_10 лівим боком до його обличчя, усвідомлюючи злочинність вчинюваних дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, свідомо припускаючи, що може заподіяти смерть ОСОБА_10 , умисно нанесла ОСОБА_10 один удар ріжучою частиною кухонного ножа в область черевної порожнини з лівої сторони.
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяла ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення черевної стінки ліворуч у вигляді рани у навколо пупковій ділянці черевної стінки з розсіченням корені брижі між петлями тонкого кишковика та підлеглої судини, котра ускладнилася розвитком малокрів`я внутрішніх органів. Виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як такі, що призвели до настання смерті (згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України») і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити обвинуваченій покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачена вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, намагалась приховати сліди злочину, ввести в оману лікарів швидкої допомоги та працівників поліції, шляхом надання неправдивих відомостей щодо фактичних обставин події. Окрім цього, під час досудового розслідування обвинувачена декілька разів змінювала свої показання, що свідчить про її намір уникнути кримінальної відповідальності.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України та призначивши ОСОБА_7 покарання в межах санкції цієї статті.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Захисник вважає, що суд не надав оцінки показанням обвинуваченої про те, що вона не мала умислу на завдання потерпілому ножового покарання та воно було спричинено необережно. При цьому суд не врахував показань експерта про неможливість встановлення механізму спричинення тілесного ушкодження, зокрема завдання удару ножем з розмаху або здійснення тичкового удару, що на думку захисника має істотне значення для кваліфікації її обвинуваченої.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить застосувати до неї положення ст. 69 КК України. Окрім доводів, аналогічних за змістом тим, що зазначені у скарзі її захисником, ОСОБА_7 зауважує, що обвинувальний акт підписала, проте з ним не знайомилась через юридичну необізнаність. Також обвинувачена зазначає, що має хвороби та потребує постійного медичного нагляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.
Так, вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:
- показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , яка хоча і не визнала свою вину, проте не заперечувала, що між нею та ОСОБА_10 відбувалася бесіда, яка переросла в сварку. При цьому, обвинувачена визнала, що тримала у руці ніж, а потерпілий отримав ножове поранення саме від нього;
- показаннями судово-медичного експерта відділу експертизи трупів КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_11 , який підтвердив складний ним висновок, а також спростував показання обвинуваченої ОСОБА_7 щодо способу тримання нею ножа і механізму завдання ножового поранення потерпілому, які вона зазначила під час проведення слідчого експерименту, та зауважив, що на це переконливо вказує локалізація самого поранення на тілі ОСОБА_10 , зокрема, його висота (відстань) від підошовної поверхні стопи потерпілого, яка не співпадає з зазначеною у показаннях обвинуваченої на 30 см. Крім того, вхідний отвір раневого каналу на тілі потерпілого ОСОБА_12 розташований під кутом, а не вертикально (на що вказувала обвинувачена, щодо положення ножа в її руці);
- протоколом огляду місця події від 05.06.2019 і фото-таблиці до нього, під час проведення якого оглянуто територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де 05.06.2019 року у кухні будинку ОСОБА_7 нанесла потерпілому ОСОБА_10 проникаюче колото-різане ножове поранення, через яке останній помер у вказаний день;
- протоколом огляду трупа від 05.06.2019, план-схемою розташування тілесних ушкоджень і фото-таблицею до нього, під час проведення якого оглянуто труп потерпілого ОСОБА_10 , який знаходиться на підлозі кімнати будинку, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; на передній черевній стінці зліва трохи вище пупка виявлено колото-різане поранення, яке орієнтоване косо-вертикально, має гострі кінці і рівні краї;
- результатами токсикологічного аналізу на вміст алкоголю №6217 від 05.06.2019, виданого лікарем консультативного поліклінічного відділення КП «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР ОСОБА_13 , згідно з якими станом на 10:05 годин 05.06.2019 року вміст алкоголю у сечі ОСОБА_7 становив 1,17‰;
- висновком експерта №949/1 від 10.07.2019, згідно з яким на наданому на дослідження рушникові (смугастій ганчірці зелено-червоного кольору) встановлена наявність крові, походження якої не виключено від потерпілого ОСОБА_10 , враховуючи групову приналежність крові останнього;
- висновком експерта №949/2 від 04.07.2019, згідно з яким на вилученій під час проведення огляду місця події пластиковій пляшці об`ємом 0,5 л з написом «Моршинська» встановлена наявність крові, походження якої не виключено від потерпілого ОСОБА_10 , враховуючи групову приналежність крові останнього;
- висновком експерта №949/3 від 10.07.2019, згідно з яким на наданому на дослідження фрагменті простирадла встановлена наявність крові, походження якої не виключено від потерпілого ОСОБА_10 , враховуючи групову приналежність крові останнього;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.06.2019 і фото-таблицею до нього, згідно з яким обвинувачена ОСОБА_7 в присутності лікаря судово-медичного експерта відділу експертизи трупів КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР ОСОБА_14 розказала і показала механізм отримання колото-різаного поранення потерпілим ОСОБА_10 , що мало місце близько 02:00 годин 05.06.2019 у кухні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зокрема, ОСОБА_7 повідомила, що в той момент між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 виражався на її адресу нецензурною лайкою та сказав приготувати йому їжу, на що вона погодилася і почала нарізати кухонним ножем хліб, утримуючи його в лівій руці, в цей же час потерпілий, який сидів позаду неї на дивані, різко встав з дивану, підійшов до неї ззаду і здійснив поштовх в її ліве плече, через що вона рефлекторно обернулася і лівою рукою, в якій тримала ніж, відмахнулася від ОСОБА_10 , направивши лезо ножа вперед перпендикулярно осі свого тіла, після чого відчула і побачила, що лезо ножа увійшло в черевну порожнину ОСОБА_10 , після цього вона, перелякавшись, різко витягла ніж з черевної порожнини потерпілого, протерла його ганчіркою і поклала до шухляди, згодом вона побачила поранення черевної порожнини потерпілого, крізь яке було видно внутрішні органи, в зв`язку з чим вона поклала ОСОБА_10 на ліжко, а сама викликала швидку медичну допомогу; крім того, ОСОБА_7 пояснила, що на момент нанесення потерпілому колото-різаного поранення вона утримувала ніж в горизонтальному положенні, а його лезо було направлене направо; також в ході слідчого експерименту судово-медичний експерт виміряв відстань, на якій обвинувачена тримала ніж відносно підлоги, і вона становила 70 см;
- висновком судово-медичної експертизи №1138/578-Е від 25.06.2019, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення черевної стінки ліворуч у вигляді рани у навколо пупковій ділянці черевної стінки з розсіченням корені брижі між петлями тонкого кишковика та підлеглої судини, котра ускладнилася розвитком малокрів`я внутрішніх органів; при судово-медичному медико-криміналістичному дослідженні шматка шкіри з раною з черевної стінки ліворуч встановлено ушкодження має морфологічні ознаки наскрізної колото-різаної рани, заподіяної предметом, який мав колюче-ріжучі властивості, слідоутворююча частина якого була пласка (типа клинка ножа), шириною приблизно 23 мм, товщиною 1,3 мм. Виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як такі, що призвели до настання смерті (згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України») і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті;
- висновком судово-психіатричної експертизи №147 від 21.06.2019, згідно з яким ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан в період інкримінованого їй діяння не страждала і в теперішній час не страждає; виявляла раніше та виявляє в теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю; під час інкримінованого їй діяння вона могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними;
- висновком судово-медичної експертизи №1138/579-Е від 25.06.2019, згідно з яким спосіб нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесного ушкодження, що призвело до його смерті (колото-різане поранення черевної стінки ліворуч) не суперечить експертним даним, але безпосередній його механізм, на котрий вказувала обвинувачена ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту, експертним даним суперечить.
Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 , а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а закон про кримінальну відповідальність таким, що застосований судом неправильно.
Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що подія злочину визнана самою обвинуваченою, а наявні у матеріалах провадження докази підтверджують правильність кваліфікації дій останньої за ч. 1 ст. 115 КК України.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що дії ОСОБА_7 були умисними, в момент їх вчинення вона усвідомлювала їх злочинність, розуміла суспільно-небезпечні наслідки, бажала їх настання та свідомо припускала, що може заподіяти смерть потерпілому.
Окрім досліджених судом доказів, на наявність умислу в діях обвинуваченої, який вона свідомо бажала приховати, вказує також й поведінка ОСОБА_7 , яка після нанесення потерпілому ножового поранення висмикнула ніж з черева потерпілого, витерла його ганчіркою та поклала до шухляди і в подальшому, спілкуючись з лікарями швидкої допомоги та поліцейськими, намагалася ввести їх в оману, повідомляючи неправдиві відомості щодо фактичних обставин події.
Що стосується доводів захисту про те, що дії ОСОБА_7 були необрежними, то вони свого підтвердження не знайшли.
Обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої за ст. 119 КК України, захисник вказує, що суд не надав оцінки показанням самої ОСОБА_7 , а також експерта, який вказав на неможливість встановлення механізму спричинення тілесного ушкодження, зокрема завдання удару ножем з розмаху або здійснення тичкового удару.
Надаючи оцінку таким твердженням, суд виходить з того, що під час проведення слідчого експерименту, який було покладено в основу експертного дослідження, обвинувачена ОСОБА_7 , щодо механізму спричинення тілесного ушкодження пояснювала, що ніж, яким вона нанесла ножове поранення потерпілому, вона тримала лезом вперед перпендикулярно осі свого тіла, тобто, горизонтально, на висоті 70 см від підошовної поверхні стопи, що було заміряно в ході проведення експертизи. Однак, в ході проведення експертизи трупу, було встановлено, що проникаюче ножове поранення на тілі потерпілого ОСОБА_10 знаходиться на висоті 100 см від підошовної поверхні стопи.
З огляду на вказані обставини, експерт дійшов висновку, що показання обвинуваченої ОСОБА_7 щодо способу тримання нею ножа і механізму завдання ножового поранення потерпілому, які вона зазначила під час проведення слідчого експерименту, суперечать експертним даним. На це переконливо вказує локалізація самого поранення на тілі ОСОБА_10 , зокрема, його висота (відстань) від підошовної поверхні стопи потерпілого, яка не співпадає з зазначеною у показаннях обвинуваченої на 30 см. Крім того, вхідний отвір раневого каналу на тілі потерпілого ОСОБА_10 розташований під кутом, а не вертикально (на що вказувала обвинувачена, щодо положення ножа в її руці).
Таким чином, враховуючи те, що показання обвинуваченої щодо механізму спричинення тілесного ушкодження суперечать висновку експерта, у колегії суддів відсутні будь-які сумніви у правильності встановлених судом обставин вчинення злочину, а також й кваліфікації дій ОСОБА_7 .
Що стосується тверджень експерта про те, що із наявних на момент проведення експертизи матеріалів кримінального провадження було неможливо встановити, якою саме механічною дією обвинуваченої було завдано удару ножем - чи наносила обвинувачена удар потерпілому ножем з розмаху, чи здійснила лише тичковий удар в черевну порожнину останнього, то вони жодним чином на висновки суду вплинути не можуть.
Суд звертає увагу, що експерт не визначив лише механічну дію, проте беззаперечно вказав на здійснення саме удару, що повністю спростовує версію захисту про те, що дії обвинуваченої були необережними.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про те, що обвинувачена мала умисел саме на заподіяння смерті потерпілому, а тому її дії за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано правильно.

Що стосується доводів обвинуваченої про те, що вона не була обізнана у тому, в чому обвинувачується, то вони свого підтвердження також не знайшли.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування мала захисника ОСОБА_8 , участь якого у даному провадженні є обов`язковою, та за результатами його здійснення разом із захисником була ознайомлена з матеріалами провадження та обвинувальним актом.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і особі обвинуваченої, за доводами апеляційних скарг захисту та обвинувачення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного нею діяння, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, хворіє на тяжку хворобу базально-клітинний рак шкіри, що встановлено консультаційним висновком спеціаліста лікаря-онколога КЗ «Дніпровський обласний онкологічний диспансер» ОСОБА_15 від 18.11.2021.
В якості обставин що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд врахував вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 66 КК України його пом`якшували.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останньої в умовах ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку колегія суддів погоджується та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
Ті обставини, що обвинувачена має хворобу, яка потребує медичного нагляду хоча і мають місце, проте підстав для призначення більш м`якого покарання не дають.
Водночас, суд не знаходить підстав й для призначення обвинуваченій більш суворого покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції при призначенні покарання з достатньою повнотою враховано ті обставини, що обвинувачена вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, намагалась приховати сліди злочину, ввести в оману лікарів швидкої допомоги та працівників поліції, шляхом надання неправдивих відомостей щодо фактичних обставин події.
З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими доводи апелянтів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, як внаслідок м`якості, так і у зв`язку з суворістю.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 , а також прокурора у кримінальному провадженні Західної окружної прокуратури міста Дніпра - ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4