Справа № 460/223/16-к
Провадження №1-кп/944/24/22
УХВАЛА
судового засідання
06.04.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Яворові клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 травня 2013 року за № 0000567, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121, частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 121, частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває вказане кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Клопотання мотивовано тим, що обвинувальний не відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру, а не висунуто обвинувачення. Також обставини, які зазначені в обвинувальному акті як такі, що нібито встановлені досудовим розслідуванням, не тільки не відповідають фактичним обставинам справи, а й суперечать їм, а їх виклад не узгоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Так, 05.05.2013, о 22:30 год, на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки моральності та добропристойності, прагнучи протиставити себе суспільству, проявляючи грубу силу та п`яну хвацькість, безпричинно, з хуліганських спонукань вчинили конфлікт з ОСОБА_11 , під час якого наносили останньому неодноразові удари руками, ногами та головою в область тулуба і голови. Коли на місце події прибули ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та пред`явили братам Левандовським вимогу про припинення вказаних протиправних дій, ОСОБА_12 , на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_4 , умисно наніс останньому удар в обличчя, внаслідок чого той втратив свідомість і впав, заподіявши таким чином ОСОБА_4 перелом кісток носа, крововилив у білкову оболонку лівого ока. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02.04.2019 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , яким за фактом вчинення зазначених дій прокурором висунуто обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України, звільнені від кримінальної відповідальності за вчинення вказаних злочинів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав. Разом з тим, вказані дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були спрямовані на припинення хуліганських дій братів Левандовських, прокурором кваліфіковано як злочин, передбачений ч .2 ст. 296 Кримінального кодексу України. Таким чином, фактичні обставини справи не узгоджуються з правовою кваліфікацією, наданою прокурором діям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Прокурором в обвинувальному акті не зазначено обставин та фактів, які вказували на вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушення громадського порядку, явну неповагу до суспільства, а також особливу зухвалість та винятковий цинізм в їх діях. Таким чином, в обвинувальному акті не наведено обставин, які в сукупності дають повне уявлення про стосовно кожного з елементів складу інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, що, в свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Крім того, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 Кримінального процесуального кодексу України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дій правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні установлених правил співжиття. Кримінальне каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронні цінності, що супроводжуються зухвалістю або винятковим цинізмом. З огляду на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к, в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадав, що положення пп. «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту. Недотримання вказаних норм при складенні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема, принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні. Некоректне обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому, призведе до порушення його прав на захист та позбавляє суд можливості роз`яснити йому суть обвинувачення, що гарантує обвинуваченому право захиститися від чітко сформованих інкримінованих обставин вчинення злочину та залежно від цього обрати певну лінію захисту.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання з наведених в ньому підстав, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що попереднього разу суд повертав обвинувальний акт прокурору з інших, формальних підстав, а доводи, якими він обґрунтовує своє клопотання, попередній захисних ОСОБА_4 навів лише в суді апеляційної інстанції, про те суд не міг їх врахувати, однак роз`яснив, що це не позбавляє сторону захисту звернутись в відповідним клопотанням з цих підстав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання свого захисника підтримав та просив та просив його задовольнити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_7 клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, просили клопотання задовольнити. Додатково вказав, що обвинувальний акт завірений печаткою органу прокуратури «Для пакетів», що суперечить вимогам законодавства.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема, в обвинувальному акті чітко і однозначно сформульовано обвинувачення. Також суд в підготовчому судовому засіданні не вправі встановлювати наявність чи відсутність обставин об`єктивної сторони складу злочину. Крім того, суд в іншому складі вже повертав обвинувальний акт прокурору, однак апеляційний суд скасував таку ухвалу як незаконну. Отже, на переконання прокурора, підстав для повернення обвинувального акту немає.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 заперечили проти задоволення клопотання з мотивів, наведених прокурором.

Заслухавши пояснення захисників, обвинувачених, прокурора, представника потерпілого та потерпілого, дослідивши подане клопотання, обвинувальний акт та додані до нього матеріали, а також матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання про повернення обвинувального акта не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як описано вище, у клопотанні захисник ОСОБА_6 зазначає, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, а також саме обвинувачення суперечить фактичним обставинам.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в кримінальному процесі під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 42 Кримінального процесуального кодексу України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 Кримінального процесуального кодексу України, є однією із форм закінчення досудового розслідування.

Тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 Кримінального процесуального кодексу України). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 Кримінального процесуального кодексу України).

Власне, висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 Кримінального процесуального кодексу України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 Кримінального процесуального кодексу України).

При цьому суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Суд вважає, що в обвинувальному акті наведені всі фактичні дані, що в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Отже, як вбачається з обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, вони містять всі необхідні відомості та реквізити.

Суд вважає необґрунтованими та відхиляє доводи клопотання про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, так як не містить належним чином сформульованого обвинувачення, оскільки конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються під час судового розгляду та оцінюються судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення та не можуть бути предметом дослідження під час підготовчого провадження. Отже, доводи на які посилається сторона захисту щодо повернення обвинувального акту можуть бути предметом дослідження тільки при судовому розгляді.

Також, суд звертає увагу на те, що згідно з нормами Кримінального процесуального кодексу України суд не уповноважений на стадії підготовчого судового засідання давати оцінку правильності викладених фактичних обставин, оскільки позбавлений можливості дійти до такого висновку об`єктивно без дослідження доказів кримінального провадження.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, не підлягає задоволенню, оскільки, як зазначено вище, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно, підстави для його повернення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 11 квітня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1