Номер провадження: 11-кп/813/1546/22
Справа № 496/4142/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2022 року у кримінальному провадженні №0001251 від 20.07.2013 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акта щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
встановив:

Оскарженою ухвалою частково задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 , задоволено клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та повернуто прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001251 від 20.07.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт від 19.11.2019 року не відповідає вимогам ст.ст.291, 293 КПК України, оскільки не містить повні відомості про прізвище, ім`я, по батькові слідчого; до обвинувального акта не додана розписка підозрюваного про його отримання; встановлені недоліки реєстру досудового розслідування, який містить розбіжності з обвинувальним актом; а також те, що обвинувальний акт не скріплено печаткою прокуратури.

Крім того, суд послався на необхідність повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, з урахуванням вимог Глави 25 КПК України, вступом в дію 01.07.2020 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», та виконанням вимог п.п.5 п.4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність, не обґрунтованість ухвали та неповноту судового розгляду, просить ухвалу скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду.

Обвинувачений ОСОБА_9 стверджує, що судом не прийнято до уваги його клопотання про повернення обвинувального акта з підстав відсутності його оригіналу в матеріалах кримінального провадження, незаконне підтримання обвинувачення прокуратурою, з урахуванням відмови потерпілої від обвинувачення, а також не здійснення розгляду судом заяви потерпілої про її відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.
Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , яка будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення sms-повідомлення, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду не подавала.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до супровідного листа 05.12.2019 року до Біляївського районного суду Одеської області прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001251 щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (т.1 а.п.1).
Однак, фактична наявність самого обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_9 після супровідного листа не вбачається.
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.12.2019 року головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_12 (т.1 а.п.12).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10.12.2019 року задоволено заяву судді ОСОБА_12 про самовідвід від розгляду вказаного кримінального провадження та передано до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 КПК України (т.1 а.п.14).
Протоколом потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2019 року справу передано до провадження головуючого судді ОСОБА_13 (а.п.15).
Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_13 від 08.01.2020 року призначено підготовче судове засідання на 02.04.2020 року на 11:00 год. (т.1 а.п.16).
Копія обвинувального акта від 19.11.2019 року, копія реєстру матеріалів досудового розслідування, копія розписки ОСОБА_9 , які не пронумеровані та знаходяться між аркушами справи 43 та 44 тому №1.
20.01.2021 року потерпіла ОСОБА_10 звернулась до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про її відмову від обвинувачення в порядку ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК України. Вказала про відсутність претензій до ОСОБА_9 та просила закрити кримінальне провадження (т.1 а.п.49).
Крім того, цього ж дня, потерпіла ОСОБА_10 подала до суду іншу заяву, в якій також вказала, що наполягає на закритті кримінального провадження (т.1 а.п.54).
11.03.2021 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 повернуто прокурору для внесення змін з урахуванням вимог Глави 25 КПК України (т.1 а.п.74-75).
Цього ж дня, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області відмовлено обвинуваченому ОСОБА_9 та його захиснику ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про направлення кримінального провадження до Малиновського районного суду м. Одеси (т.1 а.п.76-77).
08.09.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11.03.2021 року скасовано, призначено новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції, в іншому складі суду, з підстав порушення правової процедури розгляду та прийняття рішення щодо клопотання обвинуваченого про направлення кримінального провадження на розгляд іншого суду (т.1 а.п.153-154).
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Біляївського районного суду Одеської області від 20.10.2021 року головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_14 (т.1 а.п.156).
25.10.2021 року ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_14 призначено підготовче судове засідання на 09.12.2021 року на 10:00 год. (т.1 а.п.157).
17.01.2022 року Біляївським районним судом Одеської області постановлено ухвалу про задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та направлення подання до Одеського апеляційного суду для вирішення питання щодо територіальної підсудності кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 (т.1 а.п.183-184).
16.02.2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду задоволено подання судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_14 та кримінальне провадження передано на розгляд до Малиновського районного суду м.Одеси (т.1 а.п.139-140).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 09.03.2022 року головуючим по справі визначено суддю ОСОБА_1 (т.1 а.п.193).
12.03.2022 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 постановлено ухвалу про повернення матеріалів кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для належного формування справи для можливості подальшого розгляду кримінального провадження відповідно до вимог КПК України, зокрема у зв`язку із відсутністю в матеріалах обвинувального акта (клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру), а також реєстру матеріалів досудового розслідування (т.1 а.п.194).
Одеським апеляційним судом направлено відповідний запит до Біляївського районного суду Одеської області (т.1 а.п.146).
30.03.2022 року прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 направлено до Біляївського районного суду Одеської області обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_9 (т.1 а.п.147-155).
15.04.2022 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 постановлено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання на 07.06.2022 року на 13:00 год. (т.2 а.п.2).
06.06.2022 року обвинувачений ОСОБА_9 подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про розгляд заяви потерпілої ОСОБА_10 від 20.01.2021 року (т.2 а.п.5).
07.06.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено оскаржену ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків (т.2 а.п.14-15).
Апеляційний суд вважає таке рішення суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК.
Вимоги до змісту обвинувального акта та додатків до нього викладені в ст.291 КПК. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Згідно п.24 ч.1 ст.3 КПК судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч.2 ст.314 КПК підготовче судове засідання відбувається за участю зокрема обвинуваченого, прокурора, захисника, потерпілого згідно з правилами, передбаченими КПК для судового розгляду.

Під час судового розгляду учасники судового провадження мають право заявляти клопотання відповідно до вимог ст. 350 КПК.
За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК, суд першої інстанції за результатами підготовчого судового засідання має право прийняти рішення, яким, у тому числі, закрити кримінальне провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.4-8, 10 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК; повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК.
В апеляційній скарзі обвинувачений стверджує про порушення судом першої інстанції вимог КПК, зокрема не здійснення розгляду в підготовчому судовому засіданні заяви потерпілої ОСОБА_10 про її відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження.
Вказані доводи обвинуваченого є обґрунтованими, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси знаходився обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001251 від 20.07.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
В підготовчому судовому засіданні, проведеному 07.06.2022 року, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.314, 350 КПК, оскільки не розглянув заяву потерпілої ОСОБА_10 від 20.01.2021 року про її відмову від обвинувачення щодо ОСОБА_9 в порядку ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК, в якій остання вказала про відсутність у неї претензій до обвинуваченого та просила закрити кримінальне провадження відносно нього (т.1 а.п.49, 54).
Проігноровано судом також заяву обвинуваченого ОСОБА_9 , подану 06.06.2022 року, в якій останній просив розглянути заяву потерпілої ОСОБА_10 від 20.01.2021 року про відмову в підтримані обвинувачення (т.2 а.п.5).
Так, з журналу судового засідання від 07.06.2022 року, на якому зафіксовано хід проведення підготовчого судового провадження в суді першої інстанції, вбачається, що розгляд було проведено за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 . Головуючий суддя після виконання судом вимог, передбачених ст.ст.342-345 КПК, встановив особу потерпілої, вислухав клопотання обвинуваченого та прокурора про повернення обвинувального акта, та з`ясувавши думку учасників кримінального провадження лише щодо вказаного питання, суд видалився до нарадчої кімнати, після чого оголосив вступну та резолютивну частини оскарженої ухвали про повернення обвинувального акта прокурору.
При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити відповідність дій суду, які зазначені в журналі судового засідання, реальному перебігу судового процесу, оскільки аудіо запис фіксації судового процесу, який міститься в матеріалах кримінального провадження, не відтворюється.
Статтею 350 КПК визначено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Згідно положень п.2 ч.3 ст.314 КПК під час підготовчого судового засідання, суд, за наявності підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу, маєзакрити кримінальне провадження.

Враховуючи наведені вимоги процесуального Закону колегія суддів звертає увагу, що після надходження від учасників процесу відповідного клопотання (заяви), суд, після заслуховування думки сторін з приводу заявленого клопотання, повинен прийняти рішення про задоволення цього клопотання, або про відмову в його задоволенні.
Між тим, як вбачається з мотивувальної та резолютивної частини оскарженої ухвали наведених вимог Закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки подану заяву потерпілої ОСОБА_10 про її відмову від обвинувачення в порядку ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПКта закриття кримінального провадження, суд залишив його без розгляду. Таким чином, суд не з`ясував чи дійсно потерпіла склала та підписувала вказану заяву, чи наполягає на її задоволенні, а також не переконався в добровільності її відмови від обвинувачення і розуміння наслідків такої відмови.

Таким чином, суд першої інстанції, не розглянув заяву потерпілої, чим позбавив учасників кримінального провадження процесуальних прав, які вони хотіли реалізувати під час підготовчого судового засідання, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення обвинувального акта прокурору з огляду на його невідповідність вимогам ст.291 КПК та необхідність виконання вимог Глави 25 КПК є передчасним, оскільки в першу чергу суду необхідно було вирішити питання щодо розгляду заяви потерпілої ОСОБА_10 про її відмову від обвинувачення в порядку ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК та закриття кримінального провадження.
Положеннями п.1 ч.1 ст.477 КПК визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 КК України.
Відповідно до ч.4 ст.26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Частиною 1 статті 284 КПК передбачені обставини, за яких кримінальне провадження закривається, зокрема п.7 передбачено закриття провадження у зв`язку із відмовою потерпілого, а у випадках передбачених цим Кодексом, його представника, від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (в редакції чинній на час скоєння кримінального правопорушення).

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» №2227-VIII від 06.12.2017 року, який набрав законної сили 11.01.2019 року, та Законом України №720-ІХ від 17.06.2020 року, який набрав законної сили 03.07.2020 року, внесено зміни у п.7 ч.1 ст.284 КПК, доповнивши уточненням «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».
Пункт 2 частини 7 статті 284 КПК, крім іншого, встановлює: якщо обставини, передбачені п.7 ч.1 ст.284 КПК, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Таким чином, за змістом статей 26, 284, 477 КПК, у встановлених законодавством випадках, безумовною підставою для закриття провадження у справі приватного обвинувачення є відмова потерпілого від обвинувачення. При цьому, за наявності визначених законом вимог, закриття провадження у справі є обов`язком суду.
Положеннями ст.ст.55, 56, 57 КПК визначено поняття потерпілого, його права та обов`язки у кримінальному провадженні.
Як слідує з положень п.1, 4, 14 ч.1 ст.56 КПК протягом кримінального провадження потерпілий має право: заявляти клопотання; бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені КПК; користуватися іншими правами, передбаченими КПК.
Однією з основних засад кримінального провадження є закріплений у п.14 ч.1 ст.7 та ст.21 КПК доступ до правосуддя, що передбачає право на справедливий судовий розгляд і доступ до правосуддя кожному, зокрема і потерпілому, у кримінальному провадженні незалежно від форми обвинувачення.
Забезпечення доступу до правосуддя має здійснюватися на всіх стадіях кримінального провадження. На кожній стадії мають бути роз`яснені права кожному учаснику провадження, в тому числі і потерпілому, і надано можливість для їх реалізації. Суд, виходячи із завдань кримінального провадження, встановлених у ст.2 КПК, повинен забезпечити швидкий, повний і неупереджений судовий розгляд.
Водночас під час судового розгляду суд, дотримуючись вимог ст.22 КПК, зобов`язаний забезпечити потерпілому, як і іншим учасникам провадження, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, у тому числі вираження правової позиції, яка може мати вирішальне значення для справи. У подальшому під час прийняття рішення в нарадчій кімнаті суд повинен виходити з відповідної позиції, висловленої на попередніх стадіях процесу і відображеної в наявних у матеріалах справи документах.

У розумінні наведених положень кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься у частині першій статті 477 КПК, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про не притягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Водночас відповідно до вимог частини шостої статті 22 КПК, під час судового провадження, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зобов`язаний створити потерпілому, як і іншим учасникам процесу, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, зокрема вжити заходів для забезпечення прибуття потерпілого в судове засідання, роз`яснити права, передбачені ст.56 КПК, допитати його, надати можливість подавати докази, заявляти клопотання, висловлювати свою думку щодо клопотань сторін, виступати у судових дебатах, виражати власну позицію щодо питань, пов`язаних з притягненням обвинуваченого до кримінальної відповідальності, а за необхідності запропонувати уточнити таку позицію.
В постанові від 31.10.2019 року у справі №721/352/18 Верховний суд вказав, що законодавець надає потерпілому можливість вибору способу реагування на злочин. Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних із домашнім насильством). Таким чином, законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме, відмову потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності.

Законодавчих приписів щодо необхідності обов`язкового розгляду заяви потерпілої та прийняття відповідного судового рішення по ньому, суд першої інстанції не дотримався, а тому доводи обвинуваченого та його захисника щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону стосовно неповноти судового розгляду, є слушними.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невідповідності обвинувального акта вимогам КПК, незаконного підтримання обвинувачення прокуратурою, з урахуванням відмови потерпілої від обвинувачення, а також його вказівки на відсутність в матеріалах оригіналу обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та розписки підозрюваного, підлягають перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції.

За наведених обставин, недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 314, 350 КПК колегія суддів визнає істотним, оскільки невиконання судом вимог зазначених положень процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору, прийняте за результатами підготовчого судового засідання, без розгляду заяви потерпілої ОСОБА_10 про відмову її від обвинувачення в порядку ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК та закриття кримінального провадження, не може бути визнане законним та обґрунтованим, оскільки при його постановленні не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції.
При новому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі апеляційного суду порушення процедури судового розгляду, розглянути всі питання, які має вирішити суд під час проведення підготовчого судового засідання, дати належну правову оцінку всім заявленим клопотанням та заявам учасників судового розгляду та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, яке повинно відповідати вимогам закону та забезпечить виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття всіх можливих та необхідних заходів щодо швидкого розгляду кримінального провадження та врахувати, що інкриміновані обвинуваченому події кримінального правопорушення мали місце ще 19.07.2013 року, але до теперішнього часу в даному кримінальному провадженні не прийнято остаточне рішення, що не відповідає приписам ст.28 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2022 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК Україниповернутий прокурору для усунення недоліків скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001251 від 20.07.2013 рокувідносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4