Провадження №11-кп/801/504/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 в режимі
відеоконференції,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2022, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про припинення виконання покарання у виді довічного позбавлення волі,

в с т а н о в и в:

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про припинення виконання покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995, в якому фактично ставиться питання про звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на даний час відсутні передбачені законодавством України підстави для звільнення від відбування покарання засуджених до довічного позбавлення волі, окрім як актом про помилування.
Засуджений ОСОБА_8 не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та прийняте нове рішення, яким припинити його катування.
Апелянт переконаний в неповноті судового розгляду, допущені судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що судом не взято до уваги Рішення Конституційного суду України від 19.09.2021 № 6-р (ІІ), яким встановлено, що довічне позбавлення волі є нелюдським покаранням, та ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2013 (№308/1960/13-к), якою застосовано до засудженого до довічного позбавлення волі умовно-дострокове звільнення. Засуджений ОСОБА_8 вказує на можливість зміни судового рішення щодо нього в частині призначеного покарання, адже ним порушено його права.
Захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду від 20.04.2022 і постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_8 задовольнити. Висновки суду захисник вважає неправильними. Вказує, що судом не взято до уваги рішення Європейського суду з прав людини.
Заслухавши доповідача, виступ засудженого та його захисника на підтримання поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 за ч. 3 ст. 142, п.п. а, г, е ст. 93 КК України, на підставі ст. 42 КК України до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Даний вирок суду набув законної сили 22.02.1996 на підставі ухвали Верховного суду України.
Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 призначене ОСОБА_8 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_8 утримується та відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
Розглядаючи клопотання засудженого про припинення виконання покарання у виді довічного позбавлення волі, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог засудженого.
Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
З положень даної правової норми вбачається, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість звільнення від відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі, оскільки таке звільнення не передбачено законодавством України у сфері кримінальної юстиції.

При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.

Доводи засудженого ОСОБА_8 про невідповідність судового рішення національному законодавству та практиці Європейського суду з прав людини надумані і свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді не знайшли.

Посилання засудженого на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2013 (№308/1960/13-к), якою звільнено засудженого до довічного позбавлення волі умовно-достроково є безпідставним, адже покарання засудженому у даній справі призначалось судовим рішенням Центрального суду м. Будапешт, зміненого вироком Верховного Суду Угорської Республіки від 04.04.1998 та приведеного у відповідність із законодавством України постановою апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2006, зміненою ухвалою Верховного Суду України від 21.11.2006.
Тобто вирок у вказаній справі постановлено за законами Угорської Республіки і відповідно звільнення засудженого від відбування покарання відбувалось саме з врахуванням закону іншої держави та особливостей призначеного покарання, а тому у справі за клопотання ОСОБА_8 неможливе застосування аналогії.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, при прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.
Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки законодавство України не передбачає можливість звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому до довічного позбавлення волі, суди, які керуються лише законом, повинні діяти лише в його межах, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого є обґрунтованим.
Колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу обґрунтованою, належним чином вмотивованою, такою, що відповідає як фактичним обставинам справи так і вимогам Закону. Підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2022, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про припинення виконання покарання у виді довічного позбавлення волі, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4