ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5260/22
провадження № 1-кп/753/1260/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002040 від 22.02.2017, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук

Полтавської області, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 03 червня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002439 від 17.08.2021, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Висунуте обвинувачення ОСОБА_5 суд вважає доведеним та відповідно до якого обвинувачується у тому, що він 30 грудня 2016 року, приблизно о 15 год. 15 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Новус» за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, 8, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, що перебуває у власності ТОВ «Новус Україна» (), переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, у відділі у продажу спальної білизни з полиць взяв майно, а саме: книга «Новорічні історії» у кількості 1 шт, вартістю 95,20 грн (без ПДВ); шкарпетки чоловічі «Ланкоме» у кількості 2 шт, вартістю 60,78 грн (без ПДВ), а всього на загальну вартість 155,98 грн та сховав до кишені куртки, в яку був одягнений.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_5 пройшов касову зону, не розрахувавшись при цьому за викрадений товар, направився до виходу з торгівельної зали магазину «Новус», тим самим намагався таємно викрасти чуже майно, що належить ТОВ «Новус Україна», однак виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення таємного викрадення чужого майна до кінця, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_5 був виявлений та затриманий працівниками охорони магазину.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 міг спричинити ТОВ «Новус Україна» (), матеріального збитку на загальну суму 155,98 грн (без ПДВ).

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що дійсно перебуваючи за вказаною адресою таємно викрав вказане майно, що було вчинено ним на новорічні свята й спонукало те, що хотів зробити подарунок сестрі, за який не міг сплатити. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме матеріалів, що характеризують обвинуваченого та матеріалами щодо речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: раніше судимий, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працював неофіційно, молодого віку тощо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного, а також незначної суми викраденого товару (на загальну суму 155,98 грн (без ПДВ), що надалі був повернутий власнику, суд вважає за можливе призначити покарання у мінімальних межах санкції частини статті, за якою визнає винним з урахуванням редакції статті, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки подальшими змінами санкція статті змінювалась в частині збільшення розміру покарання.

При цьому у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення раніше від попереднього вироку Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року, а саме 30 грудня 2016 року, отже суд має застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України із визначенням покарання за сукупністю злочинів.

Однак, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_5 за попереднім вироком звільнений від відбування покарання з випробуванням, а за цим вироком суд вважає необхідним призначити покарання, яке слід відбувати реально, тому з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, вирок від 01 грудня 2021 року слід виконувати самостійно.

Водночас суд вказану правову позицію вважає релевантною до цієї ж ситуації, з урахуванням також тієї обставини, що суд не може ревізувати міру покарання, призначену особі попереднім вироком.

З урахуванням наданих суду постанов про оголошення обвинуваченого ОСОБА_5 у розшук, положення ст. 49 КК України судом не застосовуються.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону України № 1449-VI від 04 червня 2009 року), та призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2021 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки, із звільненням від його відбування на підставі статей 75, 76 КК України з іспитовим строком тривалістю два роки, виконувати самостійно.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме викрадений товар, повернутий власнику ТОВ «Новус Україна», залишити останньому за належністю; оптичний диск «MastAK» 4,7 Gb, зберігати у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1