Провадження №: 1-кп/755/929/22
Суть питання, що вирішується і за чиєю ініціативою воно розглядається
Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав та зазначив, що йому цілком і повністю зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, у порядку ст. 49 КК України та він надає свою згоду на таке звільнення у рамках указаного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК.
Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 указав, що є дійсними підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку ст. 49 КК за ст. 309 указаного Кодексу.
Опис загальних обставин
Згідно даних обвинувального акта складеного 16.10.2015 старшим слідчим СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 та погодженого 20.10.2015 прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_7 слідує, що ОСОБА_5 в невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених досудовим слідством обставин, незаканно придбав у невстановленої досудовим слідством особи, особливо небезпечний наркотчиний засіб канабіс та психотропну речовину амфетамін, які незакано зберігав у квартирі по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, 29 серпня 2015 року, в період часу з 17 години 30 хвилин до 19 години 10хвилин, працівниками Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, після проведеннядвох етапів оперативних закупівель психотропної речовини - амфетаміну у ОСОБА_5 , бувпроведений санкціонований обшук по місцю проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено поліетиленовийпакетик з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою в перерахункуна суху речовину 11,12 г, три поліетиленові пакетики з порошкоподібною речовиноюбілого кольору, що містить психотропну речовину - амфетамін, загальною масою 0,919 г., а також електронні ваги і два леза з нашаруваннями психотропної речовини амфетамін услідовій кількості, які ОСОБА_5 повторно незаконно придбав та зберігав по місцю свогомешкання.
Згідно висновку експерта № 2586х від 10.09.2015 надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольорумасою 12,36 г - особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.Маса канабісу (у перерахунку на суху речовину) становить 11,12 г.
Канабіс, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список № 1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці І», є особливо небезпечним наркотичним засобом.
Згідно висновку експерта № 2594х від 18.09.2015 в наданій на дослідження порошкоподібній речовині білого кольору (об.1-3,5), виявлено психотропну речовину амфетамін. Загальна маса амфетаміну в наданих речовинах (об.1-3,5) становить 0,919 г. В нашаруваннях порошкоподібної речовини білого кольору, які є на наданих на дослідження предметах (об. 4,6,7), виявлено психотропну речовину амфетамін. Кількісно визначити масу амфетаміну, що міститься в змиві з наданих на дослідження предметів (об. 4,6,7), не вбачається можливим у зв`язку з незначною кількістю речовини (в межах чутливості використаних методів досліджень).
Амфетамін (фенамін), згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці II», є психотропною речовиною.
Тим самим, в ключі цих обставин, дії обвинуваченого стороною обвинувачення за цим епізодом кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008 «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності».
Мотиви, з яких виходив Суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання
Суд заслухавши думку сторін, вивчивши наявні матеріали, приходить до наступного.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
В цій справі окреслені ВС у справі № 192/3301/16-к орієнтири дотримано. Так, клопотання подані стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.
Також Суд ураховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к указав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Наведені ВС умови судом також було дотримано, а тому Суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнанням обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.
Відповідно розглядаючи указане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, Суд відмічає таке.
З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на час вчинення кримінального правопорушення положення ст. 12 КК та ст. 49 КК діяли в редакції Законів № 4025-VI від 15 листопада 2011року.
На час розгляду справи судом положення вказаних статей зазнали змін та діють в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно з нормами ст. 12 КК (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно є дійсним факт, що в досліджуваному випадку після внесення змін до вказаних статтей мало місце поліпшення становища особи порівняно із попередніми редакціями ст. 12 КК та ст. 49 КК, що були чинними на час скоєння кримінального правопорушення, у зв`язку з цим у кримінальному провадженні є підстави для застосування положень ч. 1 ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, ураховуючи позицію з цього питання Об`єднаної палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19.
В ключі наведених обставин Суд зауважує, що, в цій ситуації, підлягає застосуванню ч. 1 ст. 49 КК у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.
Відповідно до положень ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
З урахуванням того, що виконуючи приписи ст. 442 КПК, Об`єднана палата ККС ВС у справі № 328/1109/19 сформувала висновок щодо застосування норми права положень ст. 49 КК: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Відповідно, в ключі наведеного, Суд уважає, що є слушним відповідне клопотання задовольнити, так як минуло 5 років від описуваних в обвинувальному акті подій та це провадження не зупинялося, у зв"язку з розшуком обвинуваченого.
За таких обставин, беручи до уваги наведене, Суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненя від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), та із закриттям даного кримінального провадження.
Питання речових доказів та судових витрат Суд не вирішує, так як судовий розгляд провадженння за обвинувачення обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК в цей час триває.
З цих підстав та керуючись ст.ст. 44, 49 КК України, ст.ст. 284, 350, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив :
клопотання - задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 11:20 год. 27.05.2022.

С у д д я Оксана БІРСА