Справа № 353/443/22
Провадження № 11-кп/4808/324/22
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Івано-Франківській установі виконання покарань №12, строком на 60 днів, тобто до 20 серпня 2022 року включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід із покладенням на останнього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. Вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та невмотивованою.

Зокрема посилається на те, що судом у рішенні не наведено переконливих мотивів про те, що прокурор довів, що інший більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Так, в оскаржуваній ухвалі зазначено про існування тільки ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність інших ризиків, передбачених п.п.3,4, ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором не доведено. На думку захисника, зазначене свідчить про зменшення раніше заявлених ризиків. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, незважаючи на те, що в клопотанні прокурора вбачалося за можливе її визначення. При цьому захисник зауважує, що раніше, в ухвалі від 18.05.2022 року слідчий суддя прийшов до переконання про можливість призначення застави як альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вважає, що на даний час, з врахуванням існування тільки одного ризику, суд мав визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, та в значно меншому розмірі.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимогст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2022 року щодо підозрюваного ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 22.06.2022 року включно з визначенням застави в межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 744300 грн.

21 червня 2022 року прокурор звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 діб із визначенням застави в межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 серпня 2022 року включно.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а також наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості, останній може переховуватись від суду суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаному ризику і не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Водночас, як вбачається з матеріалів судового провадження, та встановлено судом, прокурором частково доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема, не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Під час апеляційного розгляду судом також не встановлено таких обставин як незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому, колегія суддів вважає, що зазначені стороною обвинувачення ризики не доведені.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки йому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5