ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/296/22 Справа № 707/1208/21 Категорія: ч. 3 ст. 286-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зелене Петрівського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючий, неодружений, утриманців у розумінні закону не має, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимий:

1) 12 травня 2004 року Чигиринським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ст. 104 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік;

2) 20 жовтня 2004 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 163 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки;

3) 01 грудня 2005 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2004 року у вигляді 8 (восьми) місяців позбавлення волі і остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді 3 (трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі; 23 листопада 2007 року на підставі постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2007 року звільненого із Божківської виправної колонії Полтавської області (№ 16) умовно-достроково; не відбутий строк покарання: 1 рік 8 місяців 13 днів;

4) 01 березня 2010 року Черкаським районним судом Черкаської області за ст. 395, ч. 2 ст. 187 КК України, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 01 грудня 2005 року у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі і остаточно визначено до відбуття покарання у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 17 лютого 2017 року звільнений із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) по відбуттю строку покарання;

5) 29 березня 2018 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Обрано ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши ОСОБА_8 під варту із зали суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 22 березня 2022 року.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 3 432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 40 копійок.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_9 від 06 травня 2021 року з наступного майна: автомобіля марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та який фактично знаходився під керуванням ОСОБА_8 у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішено доля речового доказу,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_8 , водій автомобіля «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 30 квітня 2021 року близько 16 години 00 хвилин порушив вимоги п.п. 2.1. а), 2.9. а), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, керуючи механічним транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух по прилеглій території біля будинку АДРЕСА_3 , не справився з керуванням та здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді лавки для сидіння, яка знаходилася біля паркану вказаного домоволодіння, одночасно вчинивши наїзд на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на вказаній лавці.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку експерта № 03-01/474 від 03 травня 2021 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді ушкодження правої стегнової артерії, ушкодження правої стегнової вени, крововиливу у м`які тканини правої нижньої кінцівки, синців на правій нижній кінцівці, в результаті яких помер у КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР.

Керування транспортним засобом на час даної дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння водієм ОСОБА_8 підтверджується висновком КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» № 265 від 01 травня 2021 року, згідно якого ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння; актом КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» № 387 від 13 травня 2021 року, згідно якого в крові ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,19 проміле; висновком судово-медичної (токсикологічної) експертизи № 05-3-08/1824 від 26 травня 2021 року, згідно якого у крові ОСОБА_8 виявлено етанол в кількості 2,06 г/дм3 (проміле); висновком судово-медичної експертизи № 03-01/05-3-08/1824-5 від 31 травня 2021 року, згідно якого у крові ОСОБА_8 виявлено етанол у кількості 2,06 г/дм3 (проміле), концентрація якого відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме вимог п.п. 2.1. а), 2.9. а), 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/6987-ІТ від 26 травня 2021 року, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_10 ..

Указані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання обвинувачений ОСОБА_8 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2022 року, щодо ОСОБА_8 , як слід розуміти із тексту його апеляційної скарги, пом`якшити до 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляції обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що він вважає, що вказаний вирок є неправомірним, оскільки у ході слідчих дій він співпрацював зі слідством, допомагав слідству встановити усі обставини злочину. Свою провину у скоєному злочині не заперечував, під час розгляду справи у суді першої інстанції свою провину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся. Його близькими було запропоновано відшкодування матеріальної шкоди потерпілій стороні, але остання відмовилася, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся. У зв`язку з цим, на думку апелянта, вирок місцевого суду щодо нього є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 із зазначених у ній підстав, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаючи вирок місцевого суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до змісту вироку місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо пом`якшення обвинуваченому визначеного йому судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, й апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_8 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України належить до тяжких, його характеру та особі винного, а також обставини, яка пом`якшує покарання.

Судом першої інстанції належно враховано: особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має молодий вік; неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі; має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; згідно відомостей ІІПС «Армор» протягом останнього року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за ч. 2 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом; має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, як особа, яка схильна до вчинення злочинів та правопорушень; є неодруженим, однак проживає у цивільному шлюбі; будь-яких осіб на утриманні, в розумінні закону, не має; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; згідно повідомлення РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області № 31/23-871 від 31 травня 2021 року, станом на 31 травня 2021 року посвідчення водія на території Черкаської області не отримував; позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права керування транспортними засобами; обвинувачений і захисник просили суворо не карати та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, оскільки потерпілий сам запропонував обвинуваченому сісти за кермо автомобіля, а кримінальне правопорушення сталося внаслідок збігу трагічних обставин; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): необережну форму вини, незворотність наслідків, які були спричинені цим діянням (смерть потерпілого).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало у тому, що обвинувачений добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування в установленні невідомих їм обставин справи, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого суду з приводу відсутності у діях обвинуваченого ОСОБА_8 такої пом`якшуючої його вини обставини як щире каяття, оскільки щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Оскільки доказів про відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди матеріали провадження не містять, вказане свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не виявляв бажання виправити ситуацію, що склалася, а тому суд обґрунтовано констатував, що висловлювання ОСОБА_8 , дані ним в ході судового розгляду про його щире каяття у скоєному, носять лише формальний характер і з таким висновком та його обґрунтуванням повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту про те, що на утриманні обвинуваченого перебуває дитина його цивільної дружини від попереднього шлюбу, оскільки за законом саме батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а обвинувачений батьком вказаної дитини не являється, а тому обов`язку щодо її утримання не має. До того ж, ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини не перебуває.

Що стосується того, що потерпілий сам запропонував ОСОБА_8 сісти за кермо автомобіля, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі доводи жодним чином не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому діянні.

Отже, беручи до уваги все вищезазначене у своїй сукупності, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 достатнє і необхідне покарання, яке до того ж є майже мінімальним.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок місцевого суду щодо того, що необхідно у вказаному випадку призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України саме у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами і, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, це дало місцевому суду обґрунтовані підстави зробити висновок про схильність його до протиправної поведінки. На думку місцевого суду, а з таким висновком погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни вироку суду першої інстанції з мотивів, які указані в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ..

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2022 року, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: