Номер провадження: 11-сс/813/863/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2022 року про обрання запобіжного заходу виді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні №0000134 від 05.04.2022 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Балта Одеської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого на посаді старшого оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.28, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, -

встановив:

В провадженні Другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві перебуває кримінальне провадження №0000134 від 05.04.2022 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.28, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, за фактом вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області №14 о/с від 09.01.2018 року, ОСОБА_9 призначено на посаду оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Одеській області.
Таким чином, оперуповноважений оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 є представником органу виконавчої влади, який повинен служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидіяти злочинності, підтримувати публічну безпеку і порядок.
Згідно зі ст. 62 Закону «Про Національну поліцію», під час виконання покладених на поліцію повноважень, останній є представником держави, а його законні вимоги є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.
Отже, зважаючи на обсяг своїх владних повноважень, визначених Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» та «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», на час вчинення злочину, в силу примітки 1 ст.364 КК України, оперуповноважений оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 був службовою особою, який постійно здійснював функції представника органу державної влади - працівника правоохоронного органу.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який станом на теперішній час продовжено.
На початку квітня 2022 року, більш точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_10 виник умисел на здійснення злочинної діяльності у вигляді незаконного збагачення у складі злочинної групи.
Усвідомлюючи, що для виконання функцій із забезпечення діяльності з організації вимагання грошових коштів та майнових прав необхідне залучення значних людських ресурсів, вирішив створити злочинну групу, учасників якої об`єднати єдиним планом з розподілом функцій кожного, а також особисто приймати участь у діяльності злочинної групи та керувати нею.
Для досягнення своєї злочинної мети, ОСОБА_10 , користуючись зайнятою посадою начальника оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Одеській області та корисливим мотивом, на початку квітня 2022 року, більш точні дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, залучив до злочинної групи оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 , оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , помічника оперуповноваженого УКР ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , та інших не встановлених на даний час співробітників поліції, які перебували у нього в безпосередньому підпорядкуванні для подальшого отримання неправомірної вигоди внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.
Вказані особи погодились на участь у вчинюваних злочинною групою кримінальних правопорушеннях, продемонструвавши таку згоду своїми подальшими активними та умисними діями. При цьому, зазначені особи розробили схему та план своєї злочинної діяльності і розподілили між собою функції, спрямовані на досягнення спільного плану, відомого всім учасникам групи.
Так, ОСОБА_10 на початку квітня 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, діючи у складі злочинної групи, разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції, реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом заняття протиправною діяльністю, пов`язаною з вимаганням грошових коштів та майнових прав, визначивши об`єктами посягання ОСОБА_13 та його цивільну дружину ОСОБА_14 , розробив та запланував ряд дій необхідних для досягнення злочинної мети, які, у невстановлений на даний час спосіб та час, довів усім учасникам організованої групи, визначивши ролі кожного з учасників, на що останні надали свою згоду.
При цьому, ОСОБА_10 , взяв на себе роль організатора злочину, став координувати дії співучасників з метою досягнення злочинного результату.
Задля підготовки злочинною групою кримінального правопорушення, ОСОБА_10 , використовуючи службове становище та надані можливості внаслідок зайняття посади начальника оперативно-пошукового відділу УКР ГУНП в Одеській області, шляхом моніторингу інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України (система ІПНП) та системи відеоспостереження та відеоаналітики міста Одеса (КУ «ЦЕНТР-«077») отримав персональні дані ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у тому числі шляхом вивчення маршрутів пересування встановив їх місце проживання.
Місцем вчинення злочинною групою кримінального правопорушення, ОСОБА_10 визначив квартиру, де проживають ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 .
У подальшому, 03.04.2022 року, використовуючи службові автомобілі «Volkswagen Passat», «ВАЗ 21099» та «Reno Express», із застосуванням конспірації, шляхом підміни державних номерних знаків, близько 09:00 год., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та інші не встановлені на даний час співробітники поліції заздалегідь прибули за адресою: АДРЕСА_4 .
Реалізуючи злочинний намір, за вказівкою та з відома організатора групи ОСОБА_10 , перебуваючи у форменому одязі з написом «ПОЛІЦІЯ» та відповідною символікою Національної поліції України, одягнувши балаклави чорного кольору із зброєю у руках, близько 11:05 год., затримали ОСОБА_13 , поваливши його на землю, заломили руки за спину та посадили до автомобіля «Reno Express», позбавивши його волі та всупереч волі останнього заволоділи ключами від квартири, у якій він проживає, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
У подальшому, близько 11:10 год., ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітники поліції, самостійно, всупереч волі осіб, які проживають у квартирі, використовуючи відібрані у ОСОБА_13 ключі, в порушення ч.2 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», без повідомлення мешканців про проведення превентивних поліцейських заходів та причин їх застосування, без доведення до її відома нормативно-правових актів, на підставі яких застосовуються такі заходи, за відсутності отриманої згоди останніх, незаконно проникли до житла, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_4 , де в той час перебувала ОСОБА_14 .
Потрапивши в середину квартири, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції, достовірно усвідомлюючи про відсутність жодних правових підстав для проникнення до зазначеної кварти визначених п.п. 1-3 ч.1 ст.38 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки не існували невідкладні випадки, пов`язані з рятуванням життя людей та цінного майна під час надзвичайних ситуацій, безпосереднім переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, припиненням злочину, що загрожує життю осіб, які знаходяться в житлі або іншому володінні, не маючи жодних правових підстав та добровільної згоди мешканців, розпочали проведення незаконного обшуку у приміщенні вищевказаної квартири. В цей час, застосовуючи фізичний та психологічний тиск на ОСОБА_14 , чим здійснювали контроль над діями потерпілої примушуючи її залишатись на місці.
Побачивши символіку Національної поліції України та зброю у руках поліцейських, потерпіла ОСОБА_14 вимушено підкорилась незаконним вимогам співробітників поліції, які позбавили її волі та можливості вільного пересування.
Діючи згідно розробленого ОСОБА_10 злочинного плану, під час проведення незаконного обшуку, для досягнення злочинної мети учасників злочинної групи, співробітниками поліції нібито відшукано наркотичну речовину.
Разом з тим, близько 11:55 год., змушуючи підкоритися незаконним вимогам співробітників поліції, останні завели до приміщення квартири ОСОБА_13 , де продовжили позбавляли його волі та можливості вільного пересування.
Після чого, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції, почали погрожувати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 їх затриманням, доставленням до відділу поліції та притягненням до кримінальної відповідальності за нібито вчинені злочини у сфері обігу наркотичних речовин, та вимагати у останніх грошові кошти в сумі 20000 доларів США за нібито врегулювання цих питань.
У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 такої суми грошових коштів, під погрозою затримання та забороною вільного пересування ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції, примусили ОСОБА_14 надати їм технічний паспорт на належний їй автомобіль «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, 2014 року випуску, код НОМЕР_2 та ключі від нього, для його продажу та зарахування отриманих грошових коштів в суму раніше висловленої вимоги. При цьому уточнивши, що решту грошових коштів необхідно буде передати в подальшому в готівковій формі. З цією метою, поліцейські примушували ОСОБА_14 дзвонити рідним та просити надання грошових коштів у борг.
Після чого, ОСОБА_12 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливий мотив, сфотографував вищевказаний технічний паспорт з автомобілем «Hyundai Santa Fe» та намагався його збути стороннім особам пропонуючи вартість у розмірі 7000 доларів США, при цьому, змушуючи ОСОБА_14 здійснити перереєстрацію у сервісному центрі майнових прав на автомобіль на особу, яку їй скажуть.
Не знайшовши одразу можливості збути автомобіль, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції, реалізовуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливий мотив, близько 17:38 год., використовуючи раніше отримані від ОСОБА_14 ключі, умисно, всупереч волі законного власника, повторно, незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме: автомобілем «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, 2014 року випуску, код НОМЕР_2 , який був припаркований поруч із будинком за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом його заведення та переміщення у невідомому напрямку для подальшого використання на власний розсуд.
Крім того, продовжуючи погрожування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було зазначено, що у разі необхідності ОСОБА_14 повинна буде вчинити перереєстрацію у сервісному центрі майнових прав на автомобіль на особу, яку їй скажуть.
Лише після заволодіння вищевказаним транспортним засобом, 03.04.2022 року близько 17:40 год., учасники злочинної групи, отримавши контактні данні потерпілої ОСОБА_14 , вимагаючи від неї та ОСОБА_13 передачі для них у майбутньому всієї суми грошових коштів, яку до цього було названо потерпілим, дозволили їм покинути приміщення квартири, де останні примусово утримувалися за вищевказаних обставин та фактично були позбавлені волі та вільного пересування.
У подальшому, заволодівши транспортним засобом «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, 2014 року випуску, код НОМЕР_2 та спричинивши ОСОБА_14 матеріальну шкоду в загальному розмірі 350935 (триста п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, учасники злочинної групи покинули місце вчинення кримінального правопорушення.
Далі, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції не складено жодного нормативно-правового акту, на підставі якого здійснено затримання та позбавлено волі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чим відмовлено визнати факт такого затримання та позбавлення волі людини.
Таким чином, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи у складі злочинної групи в умовах воєнного стану, використовуючи своє службове становище, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими на даний час співробітниками поліції, спільними зусиллями, здійснивши незаконне проникнення до житла та шляхом проведення незаконного обшуку у приміщенні квартири, незаконно позбавляючи волі потерпілих, заволоділи транспортним засобом потерпілої та спричинили матеріальну шкоду в розмірі 350935 (триста п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, розпорядившись чужим майном на власний розсуд, не визнаючи факт затримання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та позбавлення їх волі.
16.06.2022 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 146-1 КК України за кваліфікуючими ознаками затримання та позбавлення волі людини, вчинене представником держави, з подальшою відмовою визнати факт такого затримання та позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
- ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне проникнення до житла особи, незаконне проведення в ньому обшуку, вчинене службовою особою за попередньою змовою групою осіб;
- ч. 4 ст. 189 КК України за кваліфікуючими ознаками вимога передачі права на майно з погрозою обмеження прав, свобод або законних інтересів потерпілих (вимагання), вчинене службовою особою з використанням свого службового становища за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану;
- ч. 3 ст. 289 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне заволодіння транспортним засобом вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
17.06.2022 року слідчий Другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_15 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 209 (двісті дев`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 500137 (п`ятсот тисяч сто тридцять сім) грн., з покладенням у разі визначення застави обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_9 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.28, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, чи продовження вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється; а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого другого СВ (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_15 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 16.08.2022 року, тобто в межах строку досудового розслідування, а саме: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора чи суду на визначений ними час; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (а.п.147-155 т.1).
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_9 , встановлення наявності невеликого ступеню ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, однак вказані в клопотанні слідчого інші ризики слідчий суддя визнав не доведеними, та врахувавши особу підозрюваного, перебування його в цивільному шлюбі, позитивну характеристику за місцем роботи та численні відзнаки в службі, слідчий суддя дійшов до переконання про можливість запобігання встановленому ризику переховування підозрюваного та забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу та обрати підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 209 (двісті дев`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 500137 (п`ятсот тисяч сто тридцять сім) грн. У разі внесення застави, прокурор просить покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, зокрема: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; утриматися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави, та при обранні відносно особи запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 179, 182, 183 КПК.
Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК.
Відповідно до ст. 179 КПК особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи відмову в ньому, та застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_9 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих злочинів та наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК, що на думку колегії суддів свідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Згідно оскарженої ухвали обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, зокрема: заявою про злочин ОСОБА_14 від 05.04.2022 року; протоколами допитів потерпілого ОСОБА_13 (у тому числі в порядку ст.615 КПК України), який підтвердив факт затримання, проведення обшуку, вилучення авто, пред`явлення вимоги щодо продажу авто; протоколами допитів потерпілої ОСОБА_14 (у тому числі в порядку ст. 615 КПК України), яка підтвердила факт затримання, проведення обшуку, вилучення авто, пред`явлення вимоги щодо продажу авто; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили факт затримання, проведення обшуку та заволодіння автомобілем; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 (у тому числі в порядку ст. 615 КПК України), який підтвердив факт продажу авто; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом пред`явлення до впізнання з потерпілим ОСОБА_13 , який впізнав ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення до впізнання з потерпілою ОСОБА_14 , яка впізнала ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення до впізнання зі свідком ОСОБА_17 , який впізнав ОСОБА_10 ; протоколом слідчого експерименту проведеного із потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , згідно якого останні відтворили події протиправних діянь працівників поліції; протоколами за результатами проведення НСРД; відомостями з ГУНП в Одеській області щодо відсутності кримінального провадження, а також ОРС, будь-яких заяв про вчинення злочину, в межах якого б здійснювалось затримання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проведення у них обшуків; отриманими відомостям з ГУНП в Одеській області, згідно яких ОСОБА_10 , здійснював моніторинг відомостей в базі ІПНП, щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , та інших; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_18 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_9 ; товарознавчою експертизою щодо вартості автомобіля «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_1 ,; протоколом огляду квартири за місцем проживання, проведення обшуків та затримання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; протоколами обшуку за місцем проживання працівників поліції, та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами у своїй сукупності.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Таким чином, матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри, що вірно встановлено слідчим суддею.

В той же час, апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, є невмотивованим та необґрунтованим, з огляду на таке.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, зокрема вірно врахував, що відповідно до норм ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_9 під вартою не вбачається, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні органу досудового розслідування не вказано та не доведено. Слідчий суддя дійшов висновку, що заявлені слідчим та прокурором ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть бути виключними підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість доводів слідчого та прокурора про існування в такому ступені ризиків, що може слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки незважаючи на неможливість в повному обсязі виключати встановлені ризики, вони, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, є мінімальними та запобігти цим ризикам можливо шляхом обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.
Колегія суддів погоджується, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має місце проживання та міцні соціальні зв`язки, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню, є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 виняткового запобіжного заходу, який в даному випадку є занадто суворим.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає та прокурором і слідчим не доведено, що вірно встановлено слідчим суддею.
Однак, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали.
Колегія суддів вважає, що застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя не в повній мірі врахував мінімальні, але все ж таки наявні ризики, передбачені ст.177 КПК, та обставини, визначені в ст.178 КПК.
Так, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_9 хоча і має позитивну характеристику, місце реєстрації та місце проживання, раніше не судимий, однак обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів будучи на посаді старшого оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області.
Зокрема ОСОБА_9 підозрюється у вчинені тяжких та особливо тяжких злочинів, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, все ж таки може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, є доведеним, але з врахуванням особи підозрюваного є мінімізованим.
Крім того, колегія суддів не погоджується із висновками слідчого судді щодо недоведеності існування ризику можливого впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 згідно оскарженої ухвали хоч і відсторонений від посади оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Одеській області, проте, маючи спеціальні знання та навички, стійкі професійні зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади та іншими особами, дійсно може незаконно впливати на потерпілу та свідків, з метою їх схилення до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, для уникнення кримінальної відповідальності.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК. Покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, підозрюваний дійсно може здійснювати незаконний вплив на останніх. Ризики знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; вчинення іншого кримінального правопорушення, чи продовження вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється; а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, на які посилаються слідчий та прокурор, з урахуванням особи підозрюваного та обставин кримінального провадження, колегія суддів визнає не доведеними.
За наведених обставин, апеляційний суд не погоджується із доводами прокурора про те, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти існуючим у кримінальному провадженні певним ризикам, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 з`являється як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду. З часу обрання щодо нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, слідчим та прокурором не встановлено фактів порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків, або вчинення ним дій, направленим на перешкоджання досудовому розслідуванню.

Скасовуючи оскаржену ухвалу та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.28, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, апеляційний суд вважає необхідним обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.
На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є цілком співмірним інкримінованим підозрюваному злочинам та його особі, а також буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочинів, з її правом на свободу.
На переконання колегії суддів, на противагу висновку слідчого судді про достатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, поведінка підозрюваного на стадії досудового розслідування потребує більш дієвого контролю з боку правоохоронних органів, що з великою вірогідністю не зможе забезпечити запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 у кримінальному проваджені №0000134 від 05.04.2022 року за ч.2 ст.28, ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.28, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_15 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному проваджені №0000134 від 05.04.2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному проваджені №0000134 від 05.04.2022 року, запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги або іншої загрози життю, пов`язаної із воєнним станом.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;
- не відлучатися з міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;
- утримуватись від спілкування з потерпілими, іншими учасниками кримінального провадження визначеними слідчим або прокурором;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань.
Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.
Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 25.07.2022 року та закінчується 16.08.2022 року, тобто в межах строку досудового розслідування.
Копію ухвали невідкладно надіслати слідчому, прокурору до відома, та начальнику ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4