Дата документу 12.09.2022 Справа № 334/8101/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/8101/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1139/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 12 вересня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2022 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області м. Гуляйполе, громадянина України, який не має визначеного місця проживання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ухвалою від 25.05.2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на підставі ч. 5 ст. 53 КК України несплачену суму штрафу за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2020 року у сумі 850 гривень, засудженому ОСОБА_8 замінено на 50 годин громадських робіт.

02.08.2021 року ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла на виконання до Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, де на засудженого було заведено особову справу № 22/2021.

05.08.2021 року засуджений ОСОБА_8 з`явився до Дніпровського районного відділу з питань пробації, де під особистий підпис був з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, про що відібрано підписку, роз`яснено правові наслідки за ухилення від відбування покарання згідно ч. 2 ст. 389 КК України. Того ж дня ОСОБА_8 видано направлення до КП «Титан» для відбування призначеного судом покарання, згідно якого він має приступити до відбування громадських робіт з 06.08.2021 року.

06.08.2021 року ОСОБА_8 до КП «Титан» не з`явився, причини неявки невідомі.

09.08.2021 року ОСОБА_8 зателефонував до відділу пробації з телефону випадкового перехожого та повідомив, що відбувати громадські роботи буде та зобов`язався явкою до відділу пробації на 11.08.2021 року. В зазначений день засуджений знову не з`явився, але зобов`язався явкою на 16.08.2021 року. Однак, у зазначений ним день до відділу пробації не з`явився, місцезнаходження ОСОБА_8 було невідоме, тому відділом пробації відносно останнього розпочаті першочергові заходи з виявлення засудженого.

01.09.2021 року засуджений ОСОБА_8 самостійно з`явився до відділу пробації та надав пояснення. У зв`язку з відсутністю поважних причин у вказаний день ОСОБА_8 винесене попередження про притягнення до кримінальної відповідальності. Так як ОСОБА_8 повідомив, що буде відбувати призначене покарання, йому повторно було видане направлення до КП «Титан», згідно якого останній мав приступити до відбування покарання 06.09.2021 року.

Проте, 08.09.2021 року в телефонній розмові з інспектором відділу кадрів КП «Титан» стало відомо, що засуджений до КП «Титан» не з`явився.

Співробітниками відділу пробації здійснені першочергові заходи з метою розшукати засудженого, однак встановити місцезнаходження ОСОБА_8 не виявилось можливим.

Таким чином, ОСОБА_8 без поважних причин не приступив до відбування покарання, чим порушив встановлений порядок та умови відбування покарання і не виконав покладений на нього обов`язок працювати на визначених об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт.

Так діючи умисно, порушуючи порядок відбування покарання у виді громадських робіт, який виразився у систематичному невиконанні встановлених обов`язків і порушенні порядку та умов виконання покарання, усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, достовірно знаючи про необхідність відбування покарання, не маючи при цьому поважних причин та жодних перешкод для відбування покарання, в період часу з 06.08.2021 року до 16.09.2021 року всупереч вимогам ч. 1 ст. 37 КВК України не виконував обов`язок працювати на визначених об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, що відповідно до ч. 3 ст. 40 КВК України є ухиленням від громадських робіт.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2022 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і йому призначено покарання у вигляді арешту на строк 1 (один) місяць.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України від 12.12.2018 року, остаточно визначено покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць 5 (п`ять) днів.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури не погоджується з оскаржуваним вироком через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України безпосередньо судом фактичні обставини провадження встановлено не було, а обвинувачення, визнане доведеним, не сформульоване, що унеможливлює оцінку правильності кваліфікації дій обвинуваченого. Зазначені недоліки є безумовною підставою для скасування вироку.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити апеляційні вимоги.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився у судове засідання апеляційної інстанції, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини та з урахуванням відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, з урахуванням відсутності заперечень з боку інших учасників процесу, апеляційний суд відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Однак, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Проте, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку районний суд не сформулював обвинувачення, яке визнане судом доведеним, а лише виклав обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 органом досудового розслідування, про що прямо вказано у вироку.

Отже, за змістом оскаржуваного вироку суд обмежився констатацією висунутого ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України, що засвідчує обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора.

Суд апеляційної інстанції виходить із того, що районний суд взагалі не встановив фактичних обставин провадження, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення районного суду.

Зміст оскаржуваного вироку вказує, що суд першої інстанції на вказані вимоги уваги не звернув, чим припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Такою загальною засадою кримінального провадження у цьому випадку є законність, дотримання якої не було забезпечено судом під час розгляду цього кримінального провадження.

Наведений факт істотного порушення вимог кримінального процесуального закону має суттєве значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення і є безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку, з призначенням нового судового розгляду, що відповідатиме положенню ч. 6 ст. 9 КПК України, вимогам ч. 1ст. 412, п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції внаслідок вищезазначених обставин обумовлює задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 389 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4