ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2588/17
Провадження №1-о/477/2/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (подав заяву про розгляд без його участі),

його захисника ОСОБА_5 ,

представника Міністерства юстиції України ОСОБА_6 (подано заяву про розгляд справи без її участі),

розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відносно нього,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали цього суду від 22 травня 2018 року про приведення у відповідність до чинного законодавства України вироку відносно нього, постановленого Московським районним судом м. Чебоксари Чуваської Республіки Російської Федерації 31 травня 2017 року.

Вказував, що ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року зазначений вирок суду Російської Федерації був приведений до вимог законодавства України йому визначено загальний строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років без конфіскації майна і на тепер він відбуває покарання у державній установі Менська виправна колонія (№ 91).

Проте, за його касаційною скаргою, ухвалою Шостого касаційного суду загальної юрисдикції Російської Федерації від 15 липня 2021 року вирок Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки Російської Федерації від 31 травня 2017 року був змінений: злочинні дії були перекваліфіковані і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років і 6 місяців.

Посилаючись на положення п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України просив переглянути зазначену ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області відносно нього за нововиявленими обставинами та привести вирок суду у відповідність до чинного законодавства України з врахуванням ухвали суду касаційної інстанції Російської Федерації, визначивши йому покарання із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Протоколом автоматичного розподілу від 23 вересня 2021 року заява ОСОБА_4 була передана для розгляду судді ОСОБА_7 , яка ухвалою від 01 жовтня 2021 року відкрила провадження за нововиявленими обставинами.

05 жовтня 2021 року, для вирішення заяви ОСОБА_4 , судом скеровано звернення до компетентного суду Російської Федерації дорученням про надання правової допомоги отримання належно завіреної копії ухвали Шостого касаційного суду загальної юрисдикції Російської Федерації від 15 липня 2021 року у справі відносно нього.

Також, 10 травня 2022 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області із клопотанням про необхідність перерахунку остаточного строку покарання ОСОБА_4 з врахуванням зазначеної ухвали суду касаційної інстанції Російської Федерації, додавши до клопотання завірену копію цієї ухвали.

В той же день розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду Миколаївської області, в зв`язку з необхідністю невідкладного розгляду справи здійснено повторний автоматизований розподіл заяви ОСОБА_4 , оскільки згідно табелю обліку робочого часу суддя ОСОБА_7 перебувала у відпустці по 27 травня 2022 року.

Відповідно автоматизованого розподілу справа за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали суду за нововиявленими обставинами була розподілена судді ОСОБА_1 і ухвалою від 12 травня 2022 року вона була прийнята ним до провадження, а розгляд заяви був призначений на 18 травня 2022 року.

У призначений день та час в судовому засіданні захисник засудженого його заяву підтримала та просила задовольнити, вказавши, що ОСОБА_4 , з врахуванням рішення суду касаційної інстанції РФ, фактично вже відбув покарання понад визначений строк.

Засуджений до судового засідання не з`явився, електронною поштою направив суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Прокурор не заперечував проти задоволення заяви з врахуванням зміни первісного вироку суду.

Представник Міністерства юстиції України до судового засідання не з`явилася, також надала суду електронною поштою заяву з проханням розглядати справу без її участі.

Суд, заслухавши думку присутніх на засіданні учасників розгляду, перевіривши матеріали заяви та матеріали провадження, прийшов до наступних висновків.

31 травня 2017 року громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було засуджено вироком Московського районного суду
м. Чебоксари Чуваської Республіки Російської Федерації від 31 травня 2017 року за ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. ст. 228.1, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 12-ти років позбавлення волі.
Ухвалою апеляційної судової колегії у кримінальних справах Верховного суду Чуваської Республіки від 12 вересня 2017 року вирок в частині засудження ОСОБА_4 був залишений без змін.
Вирок набрав законної сили 12 вересня 2017 року та був приведений до виконання (а.с. 121).
В той же час, в 2017 році за заявою ОСОБА_4 Міністерство юстиції України (далі - МЮУ) звернулось до Жовтневого районного суду Миколаївської області з клопотанням, в якому просило привести у відповідність із законодавством України цей вирок суду, яким засуджено громадянина України ОСОБА_4 до 12 років позбавлення волі.
В обґрунтування клопотання МЮУ зазначило, що вказаний вирок іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 9 УФСВП Росії по Чуваській Республіці-Чувашії», кінцевий строк відбуття покарання 11 травня 2027 року. Останнє відоме місце проживання та реєстрації ОСОБА_4 в Україні АДРЕСА_1 . Міністерством вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_4 для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим воно звернулось до суду з даним клопотанням.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року клопотання МЮУ відносно ОСОБА_4 було задоволено:
- визначено положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винуватим, а саме: передбаченому ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ч. 3 ст.15 та ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України;
- визначено засудженому ОСОБА_4 покарання, яке йому належить відбувати за вироком Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки від 31 травня 2017 року, з урахуванням апеляційної ухвали судової колегії у кримінальних справах Верховного суду Чуваської Республіки від 12 вересня 2017 року, у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна;
- на підставі ст.72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 раховано з часу затримання з 12 травня 2015 року, а у строк відбування покарання зараховано термін перебування його під вартою з 12 травня 2015 року по 12 вересня 2017 року включно в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Далі, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 січня 2020 року ухвала Жовтневого районного суду Миколаївської області була змінена:
- визначено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 68 КК України, до 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 3 ст. 307 КК України до 11 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено вважати ОСОБА_4 засудженим до остаточного покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.
В подальшому ОСОБА_4 відбуває покарання в Україні у державній установі Менська виправна колонія (91).
В той же час, за його касаційною скаргою ухвалою Шостого касаційного суду загальної юрисдикції від 15 липня 2021 року вирок Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки Російської Федерації від 31 травня 2017 року був змінений: злочинні дії були перекваліфіковані і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 років і 6 місяців.
Так, первісно вироком Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки Російської Федерації від 31 травня 2017 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим і засуджений за:
- п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (по епізоду від 11 квітня 2015 року) до 11 років позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації ( по епізоду від 01 травня 2015 року) до 10 років позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації ( по епізоду від 12 травня 2015 року) до 10 років позбавлення волі;
- у відповідності з ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, шляхом часткового складання цих покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з відбуттям у виправній колонії суворого режиму.
В той же час, суд касаційної інстанції Російської Федерації в своїй ухвалі від 15 липня 2021 року визначив, що дії ОСОБА_4 , які складуються із ряду тотожних злочинних діянь, які скоєні в одному місті через незначний проміжок часу, і які об`єднані єдиним умислом, утворюють один тривалий злочин, а не численні злочини, в зв`язку з чим їх необхідно (з врахуванням того, що умисел засудженого не був доведений до кінця за обставин, які не залежали від його волі) кваліфікувати за ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації як замах на незаконний збут наркотичних засобів з використанням електронних чи інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет) в складі організованої групи, у великому розмірі.
Тому ухвалою Шостого касаційного суду загальної юрисдикції дії ОСОБА_4 за п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (по епізоду від 11 квітня 2015 року), по ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації ( по епізоду від 01 травня 2015 року), по ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (по епізоду від 12 травня 2015 року) перекваліфіковані на ч. 3 ст. 30 та п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (один злочин), за вчинення якого призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років і 6 місяців з відбуттям у виправній колонії суворого режиму; а також виключено призначення покарання за правилами ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації за сукупністю злочинів. В іншій частині вирок залишено без змін.
Таким чином вироком Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки від 31 травня 2017 року, з урахуванням ухвали Шостого касаційного суду загальної юрисдикції Російської Федерації від 15 липня 2021 року, ОСОБА_4 визнаний винуватим тільки у вчиненні замаху на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі в складі організованої групи.
Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, серед яких такою обставиною визнається скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути.
Згідно з ч. 1 ст. 367 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Оскільки первісний вирок відносно ОСОБА_4 , який для виконання на території України був приведений до вимог законодавства України ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року, зазнав суттєвих змін як щодо кваліфікації його злочинних діянь, так і щодо призначеного покарання, то ця ухвала за положеннями ст. 459 та ст. 467 КПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали та нового приведення вироку відносно нього відповідно до вимог законодавства України з врахуванням ухвали касаційної судової інстанції Російської Федерації.
Вирішуючи питання про це суд зазначає про наступне.
Згідно листа Державної міграційної служби України засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.
Відповідно паспортних даних ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
24 листопада 2017 року наказом МЮУ за № 3773/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції РФ від 08.11.2017 року за № 06138247/17.
Відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_4 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України, зокрема: за ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 307 КК України - замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, вчинений організованою групою, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм кримінального процесуального кодексу України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана відповідно до Закону України Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку:
а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10;
b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
З урахуванням наведеного та положень ст. 602 КПК України, суд України має керуватися положеннями ст. 11 Конвенції.
Так, статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Замінюючи вирок, компетентний орган:
а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;
b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;
с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;
d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
З огляду на викладене, суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання, керуватися положеннями п. d) ст. 11 Конвенції.
Так, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України. При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
З огляду на положення ч.3 ст. 68 КК України та положення п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України, строк покарання за замах не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тобто в даному випадку покарання за вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 307 КК України, не може перевищувати 8-ми років позбавлення волі (2/3 від 12 = 8).
Враховуючи, що за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи, суд не має підстав не призначати додаткове покарання, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, у виді конфіскації майна засудженого.
З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України ОСОБА_4 судом Російської Федерації, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. ст. 9,11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, суд за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 та ч.3 ст. 307 КК України визначає покарання у виді позбавлення волі строком вісім років.
Окрім цього, виходячи із положень п. с) ст. 11 Конвенції, суд повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Частиною 1 п. 1 ст. 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
З огляду на вказані вимоги, на підставі ст. 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 12 травня 2015 року.
Згідно розпорядження вирок відносно ОСОБА_4 набрав законної сили 12 вересня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, в строк його відбування покарання слід зарахувати термін його перебування під вартою з 12 травня 2015 року по 12 вересня 2017 року включно (день набрання вироком законної сили) в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, як це виписано у вироку РФ відносно ОСОБА_4 , діючим законодавством України не передбачено.
За таких обставин та вирахувань, на час постановлення цієї ухвали суду ОСОБА_4 повністю відбув своє покарання, тому підлягає негайному звільненню.
Керуючись ст.ст. 369-372, 609, 459, 466, 467, 609, 610 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України скасувати.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки Російської Федерації від 31 травня 2017 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням ухвали Шостого касаційного суду загальної юрисдикції Російської Федерації від 15 липня 2021 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 30, пунктів «а», «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років і 6 (шість) місяців з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнаний винуватим вироком Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки від 31 травня 2017 року, з урахуванням ухвали Шостого касаційного суду загальної юрисдикції Російської Федерації від 15 липня 2021 року, а саме: частині 3 статті 30 та пунктам «а», «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає частина 3 статті 15 та частина 3 статті 307 Кримінального кодексу України.

Визначити засудженому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання, яке він підлягає відбуттю за вироком Московського районного суду м. Чебоксари Чуваської Республіки Російської Федерації від 31 травня 2017 року, з урахуванням ухвали Шостого касаційного суду загальної юрисдикції Російської Федерації від 15 липня 2021 року, за частиною 3 статті 15 та частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України, із застосування ст. 68 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з часу затримання з 12 травня 2015 року, зарахувавши у строк відбування покарання термін перебування під вартою з 12 травня 2015 року по 12 вересня 2017 року включно, в розрахунку: один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 таким, що повністю відбув покарання, тому негайно звільнити його з місця відбуття покарання (тримання під вартою).

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

В судовому засіданні було проголошено резолютивну частину ухвали, її повний текст складено на 23 травня 2022 року для проголошення о 13:00.

Суддя ОСОБА_1