Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач Кіянова С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого Кіянової С.В.,

суддів: Бережної С.В., Широкопояса Ю.В.,

з участю: секретаря Гончарука С.С.,

прокурора Сагадіна В.В.,

захисника Галагуза В.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 296/11948/15-к за апеляційною скаргою захисника Галагуза В.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_1 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 16 жовтня 2022 року (включно), -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник Галагуз В.В. просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю, або особисту поруку його матері ОСОБА_2 та його сестри ОСОБА_3 .. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вважає, що судом першої інстанції не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю та має сестру, які матеріально можуть повністю забезпечити його утримання, а також те, що ОСОБА_1 потребує проходження медичного обстеження і лікування, яке неможливе в умовах СІЗО. Вказує, що відносно обвинуваченого може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, п.12.ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні 18.08.2022 року прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого та ряду особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд врахував дані про особу ОСОБА_1 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, не працює, має місце проживання та певні соціальні зв`язки, які, на думку суду, не є достатніми для зміни виду запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід. Суд також взяв до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченого, який є задовільним, а також те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого та ряду особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі.

У зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованих висновків про те, що обвинувачений? у разі застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду під тяжкістю можливого покарання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки судовий розгляд справи триває і всі докази ще не досліджені, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто встановив наявність ризиків, передбачених п.1,4,5 ст.177 КПК України, які не зменшилися.

Враховуючи вищевказане, а також окремі положення у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ, у змісті яких зазначено, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Тим самим спростовуються апеляційні доводи захисника Галагуза В.В. про відсутність таких ризиків.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_1 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю та має сестру, які матеріально можуть повністю забезпечити його утримання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 та його адвокатом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що майновий стан та міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_1 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Доводи захисника про те, що у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я, і він потребує проходження медичного обстеження та лікування, яке неможливе в умовах СІЗО, а тому йому слід обрати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки жодних медичних довідок на підтвердження вказаного факту обвинуваченим та його захисником не надали.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено що стан здоров`я ОСОБА_1 є задовільним.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість застосування відносно обвинуваченого інших, менш суворих видів запобіжних заходів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Галагуза В.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_1 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 16 жовтня 2022 року (включно) без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :