КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

06 квітня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
за участю сторін провадження :
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,які брали участь у судовому засіданні з використанням цифрового засобу зв`язку програмного забезпечення месенджеру «Вайбер»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 20 грудня 2021 року Дарницький районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, до 17 лютого 2022 року включно.
Цією ж ухвалою суд залишив без змін раніше визначений обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 153 680 грн.

Також даною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , однак судове рішення в цій частині не оскаржується.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. На даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник обвинуваченого ОСОБА_5 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, та необґрунтованою, оскільки вона прийнята з неповнотою судового розгляду.

Зокрема, як зазначається в апеляційній скарзі, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не містить відомостей, передбачених ст. 184 КПК України, оскільки, як звертає увагу захисник, дана справа розглядається судом вже більше двох років.

Що ж стосується ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то як вказує захисник, суду не було надано жодних доказів обґрунтованості того, що обвинувачений буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи будь-яким чином впливати на свідків.

Між тим, обвинувачений ОСОБА_5 , має постійне місце реєстрації, на утриманні має малолітню дитину, що свідчить про те, що він не тільки не буде мати наміру переховуватися від суду.

Виходячи з вищенаведеного, а також правих позицій

Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Клішин проти України» про те, що « наявність кожного ризику, повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами, …»; у справі «Ніколова проти Болгарії» про те, що «сама лише тяжкість вчиненого злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту», захисник вважає, що є достатні підстави для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не містить відомостей, передбачених ст. 184 КПК України, в тому числі посилань на те, що прокурор не надав суду доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, оскільки рішення суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незалежно від відповідності вимогам закону клопотання прокурора, містить у собі належні мотиви для його ухвалення, з урахуванням вимог, передбачених, як Кримінальним процесуальним кодексом України, так і відповідними нормами міжнародного законодавства, яке, згідно ст. 9 Конституції України, визнається частиною національного законодавства України, а тому колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для визнання оскаржуваної ухвали незаконною або необґрунтованою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, крім правових позицій, на які посилається у своїй скарзі захисник обвинуваченого, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Окрім цього, незважаючи на доводи скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації, на утриманні малолітню дитину, що може свідчити про відсутність у нього наміру переховуватися від суду, оскільки він сам зацікавлений у найшвидшому розгляді справи та встановленні істини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту, буде недостатнім, оскільки не забезпечить запобіганню ризиків, на які суд послався у своїй ухвалі.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 лютого 2022 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2022 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 753/11236/17

Номер провадження : 11-кп/824/1548/2022

Категорія: ч. 2 ст. 307КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1