СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
пр. № 1-кс/759/1059/22

ун. № 759/4245/22

15 червня 2022 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюстосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0002063 внесеного до ЄРДР 27.04.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 з клопотанням, яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0002063 внесеного до ЄРДР 27.04.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0002063, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 26.04.2020, приблизно о 18.00 годині, знаходячись на території СТО «Авто механік сервіс», розташованого по вул. Радунській, 56 в м. Києві, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуваням особами, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, вчинив напад на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою заволодіння майном останніх, та заволодів ним.

Так, ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, спілкуючись між собою у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, вирішили здобувати кошти для особистих потреб, шляхом незаконного заволодіння грошима та майном громадян, вступивши між собою в попередню злочинну змову. Будучи поінформованими про те, в розпорядженні ОСОБА_8 , який неодноразово висловлював бажання придбати елітний транспортний засіб, продавши наявний в нього автомобіль «БМВ-328», знаходиться значна сума грошей готівкою, ОСОБА_6 та невстановлені особи вирішили незаконно заволодіти даним чужим майном, шляхом розбою.

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном, одна з невстановлених досудовим розслідуванням осіб, знайшовши в мережі Інтернет оголошення ОСОБА_8 щодо продажу належного йому автомобіля, в період часу з 24.04.2020 по 26.04.2020, спілкуючись з останнім, домовилась про огляд даного автомобіля та про зустріч на території СТО «Авто механік сервіс», розташованого по вул. Радунській, 56 в м. Києві.

26.04.2020, приблизно о 18.00 годині, ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи згідно досягнутої раніше домовленості, на автомобілі марки «БМВ Х-5», чорного кольору з номерами іноземної реєстрації, та невстановленому автомобілі, прибули на СТО «Авто механік сервіс», розташовану по вул. Радунській, 56 в м. Києві, де зустрілись з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які прибули на автомобілі марки «БМВ-328», д.н. НОМЕР_1 . Погрожуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , фізичною розправою, шляхом застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, заволоділи чужим майном яке належить ОСОБА_8 , а саме: годинником спортивним марки «G-Shok», вартістю 6000 грн., мобільним телефоном марки «Iphone 11 Pro Max», вартістю 37000 грн., із сім-карткою, вартістю 45 грн., в пластиковому чохлі, вартістю 1000 грн., а також таким, що не становить майнової цінності: паспортом громадянина України, посвідченням міжнародної поліцейської асоціації, двома банківськими картами «Райфайзен Банк Аваль», ключами від квартири та сейфу, а всього майна на загальну суму 38045 грн., а також майном яке належить ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном марки «Iphone 7Plus», вартістю 20000 грн., із сім-карткою, вартістю 45 грн., мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 20000 грн., з сім-карткою, вартістю - 45 грн., а всього майна на загальну суму 40090 грн., завдавши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майнову шкоду.

Крім цього, ОСОБА_6 26.04.2020, приблизно о 18.15 годині, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, з корисливих мотивів, незаконно викрав та позбавив волі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких до 22 години 26.04.2020 утримував у невстановленому недобудованому приватному будинку, розташованому на території Київської обл.

Так, ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, спілкуючись між собою у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, вирішили здобувати кошти для особистих потреб, шляхом незаконного заволодіння грошима та майном громадян, вступивши між собою в попередню злочинну змову. Будучи поінформованими про те, в розпорядженні ОСОБА_8 , який неодноразово висловлював бажання придбати елітний транспортний засіб, продавши наявний в нього автомобіль «БМВ-328», та знаходиться значна сума грошей готівкою, ОСОБА_6 та невстановлені особи вирішили незаконно заволодіти даним чужим майном.

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном, одна з невстановлених досудовим розслідуванням осіб, знайшовши в мережі Інтернет оголошення ОСОБА_8 щодо продаж належного йому автомобіля, в період часу з 24.04.2020 по 26.04.2020, спілкуючись з останнім, домовилась про огляд даного автомобіля та про зустріч на території СТО «Авто механік сервіс», розташованого по вул. Радунській, 56 в м. Києві.

26.04.2020, приблизно о 18.00 годині, ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, діючи згідно досягнутої раніше домовленості, на автомбілі марки «БМВ Х-5», чорного кольору з номерами іноземної реєстрації, та невстановленому автомобілі, прибули на СТО «Авто механік сервіс», розташованого по вул. Радунській, 56 в м. Києві, де зустрілись з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які прибули на автомобілі марки «БМВ-328», р.н. НОМЕР_1 . Погрожуючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , фізичною розправою, шляхом застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, заволоділи наявними в останніх при собі чужим майном, після чого, позбавивши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можливості чинити опір, силою посадили останніх в салон невстановленого автомобіля, яким доставили останніх до невстановленого новобудованого будинку, розташованого на території Київської обл. Позбавивши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можливості залишати вказану будівлю та утримуючи в ній останніх проти їх волі, ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, висловили ОСОБА_8 вимогу сплатити їм грошові кошти за надуманим боргом, на що ОСОБА_8 незабаром погодився, після чого приблизно о 19.00 годині 26.04.2020 був доставлений ОСОБА_6 та кількома невстановленими досудовим розслідуванням особами до м. Києва. В свою чергу решта невстановлених осіб продовжувала, діючи згідно досягнутої раніше домовленості, незаконно утримувати ОСОБА_9 у вищевказаному невстановленому місці, звільнивши останнього лише після отримання грошових коштів від ОСОБА_8 .

Крім цього, ОСОБА_6 , 26.04.2020, приблизно о 19.40 годині, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, з проникненням в житло приміщення квартири АДРЕСА_1 , повторно, відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , завдавши останньому майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Так, ОСОБА_6 26.04.2020, у вечірній час, діючи спільно з невстановленими досудовим розслідуванням особами, вчинивши напад на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, та викравши з подальшим незаконним позбавленням останніх волі, отримали від ОСОБА_8 згоду на передачу їм грошових коштів, які зберігались за місцем його проживання.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, приблизно о 19.00 годині, 26.04.2020, на невстановленому автомобілі доставили ОСОБА_8 до буд. АДРЕСА_2 , де знаходилась квартира останнього. Діючи згідно досягнутої раніше домовленості, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, забрав у ОСОБА_8 ключі від належної квартири та сейфа, після чого, проникнувши в житло останнього, а саме: приміщення квартири АДРЕСА_1 , із сейфу відкрито викрав належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 68000 доларів США, купюрами по 100 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1836931,60 грн., після чого з місця вчинення злочину разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою групою осіб, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, вчинив за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, викрадення та незаконного позбавлення волі двох осіб, тобто у вчиненні злочину передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, вчинив за попередньою змовою групою осіб, повторного, відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло, та вчиненого в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

Ураховуючи викладене вище, в органу досудового розслідування є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому останньому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що зумовлено виконанням передбаченого ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження, для виконання якого орган досудового розслідування звертається із клопотанням до слідчого судді.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисники адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти поданого клопотання, надавши пояснення, що підозрюваний не переховувався від слідства, а знаходився мобілізованим на військову службу до Збройних сил України та згідно витягу з наказу Міністерства Оборони України від 23.04.2022 року №55 підозрюваний призначений водієм військової частини.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 186 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнімінкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1) протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення;

2) протоколом огляду місця події;

3) протоколом затримання особи;

4) протоколом допиту потерпілого;

5) протоколом допиту свідків;

6) протоколом огляду;

7) та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Судом встановлено, що 14.06.2022 року о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , затримано на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.04..2022 року (ун.№759/4243/22) з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

14.06.2022 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 186 КК України.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою .

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінальних правопорушень в діях ОСОБА_6 .

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, має намір співпрацювати з органом досудового розслідування та стати на шлях виправлення, а також являється військовозобов`язаним, який проходить військову службу в Збройних силах України за мобілізацією.

Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваним і його захисниками свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Врахування зазначених обставин у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, приводить слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення, у виді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 179, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюстосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0002063 внесеного до ЄРДР 27.04.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 186 КК України - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

1) прибувати до слідчого, дізнавача, прокурора та суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, дізнавача, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місце фактичного знаходження.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу покласти на слідчого, а якщо справа перебуватиме у провадженні суду на прокурора.
Строк дії ухвали та термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, визначити на строк не більше двох місяців та в межах строків досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1