печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1., при секретарі - ОСОБА_2,, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ТОВ «Учбово-спортивний комплекс «Снайпер» про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся в інтересах ТОВ «Учбово-спортивний комплекс «Снайпер» до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001201.

В обґрунтування клопотання зазначає, що під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2016 року (провадження № 757/62253/16-к) накладено арешт, зокрема на майно, яке належить ТОВ «Учбово-спортивний комплекс «Снайпер», а саме: столярний цех, площею 109,7 кв.м., гараж-майстерня, площею 542,4 кв.м., пневматичний тир, площею 475,8 кв.м., водонапірна вежа, висотою 20 м, 7 (сім) літніх будиночків, загальною площею 89,39 кв.м., свердловина, глибиною 65 м, будинок для охорони, площею 5,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Капітанівка, вул. Лісна, 1в.

Вказує, що арешт тривалий арешт майна майна порушує законні права та охоронювані законом інтереси ТОВ « УСК «Снайпер», службові особи якого не мають жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим звернувся із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України.

В судовому засіданні заявник-адвокат ОСОБА_4 не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримав, з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

Слідчий суддя, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що Першим слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001201 від 25.12.2012 роу, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 191, ч. 1 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2016 року (провадження № 757/62253/16-к) з метою збереження речових доказів накладено арешт, зокрема на майно, яке належить ТОВ «Учбово-спортивний комплекс «Снайпер», а саме: столярний цех, площею 109,7 кв.м., гараж-майстерня, площею 542,4 кв.м., пневматичний тир, площею 475,8 кв.м., водонапірна вежа, висотою 20 м, 7 (сім) літніх будиночків, загальною площею 89,39 кв.м., свердловина, глибиною 65 м, будинок для охорони, площею 5,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Капітанівка, вул. Лісна, 1в.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 15.12.2016 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При накладенні арешту на зазначене вище майно, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, та з матеріалів провадження вбачається, що арешт на майно було накладено у 2016 році та на момент розгляду провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_4. про його скасування, процесуальний статус у службових осіб ТОВ «Учбово-спортивний комплекс «Снайпер» в рамках кримінального провадження № 0001201, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на майно - відсутній, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Обґрунтованість ухвали означає відповідність висновків слідчого судді у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що визначені ст. 91 КПК України.

Так, представник органу досудового розслідування до судового засідання не з`явився, будь-яких доказів на підтвердження доцільності продовження такого заходу забезпечення як арешт майна протягом тривалого часу, не надав.

Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення, відсутність процесуального статусу посадових осіб у кримінальному провадженні, а також тривалість строку досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для подальшого арешту зазначеного вище майна, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт накладений на майно, яке належить ТОВ «Учбово-спортивний комплекс «Снайпер», оскільки зазначене не порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.12.2016 року у кримінальному провадженні № 0001201, на нерухоме майно, яке згідно правовстановлюючих документів на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Учбово-спортивний комплекс «Снайпер», а саме: столярний цех, площею 109,7 кв.м., гараж-майстерня, площею 542,4 кв.м., пневматичний тир, площею 475,8 кв.м., водонапірна вежа, висотою 20 м, 7 (сім) літніх будиночків, загальною площею 89,39 кв.м., свердловина, глибиною 65 м, будинок для охорони, площею 5,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Капітанівка, вул. Лісна, 1в.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1