Справа №463/1712/22
Провадження №1-кс/463/5102/22
У Х В А Л А

20 вересня 2022 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 19 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

представник власника майна звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування арешту майна грошових коштів в розмірі 188 900 доларів США, що накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова накладено арешт на грошові кошти в розмірі 188 900 доларів США. Так, арешт накладено відносно майна особи, яка жодним чином не відноситься до кримінального провадження. Прокурор в клопотанні про накладення арешту посилається як на підставу для такого арешту майна на те, що вилучене майно підлягає збереженню як речові докази у кримінальному провадженні. Таке обґрунтування слідчого є безпідставними, адже жодних доказів, що кошти були здобуті незаконним способом прокурором надано не було. Більше того, ОСОБА_4 мав в розпорядженні готівкові кошти у доларах США відповідно до договору позики від 15 серпня 2022 року на суму 200 000 доларів США. Доходи позикодавця вказують на те, що він мав фінансову можливість передати в позику ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 200 000,00 доларів США. Відтак арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, адже не несе в собі ознак знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Прокурором у клопотанні не доведено, що вилучені грошові кошти можуть мати ознаки речових доказів, оскільки не містять жодних конкретних відомостей, які можуть бути використані як докази чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000212, що свідчить про відсутність будь-якого обґрунтування належності грошових коштів до речових доказів відповідно до статті 98 КПК. а тому вказані грошові кошти не повинні були бути предметом накладеного арешту відповідно до частин 3.10 статті 170 КПК.
Втручання у право власності ОСОБА_4 шляхом накладення арешту на грошові кошти не відповідає засадам доцільності, розумності та пропорційності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Таким чином, внаслідок відсутності правових підстав для арешту грошових коштів та не доведення можливості використання таких коштів як речового доказу у кримінальному провадженні №0000212, наявні арешти такого майна є явно необґрунтованими. Вважаю, шо накладення арешту на належні ОСОБА_4 кошти, яке отримані ним в позику на підставі Договору позики від 15 серпня 2022 року є непропорційним та надмірним втручанням у основоположні права ОСОБА_4 як власника.

З врахуванням наведеного, вважає, що накладений арешт підлягає скасуванню.

Представник власника майна в судовому засіданні заяву підтримав з аналогічних підстав.

Від прокурора до суду надійшло заперечення, зазначає, що арешт накладено на майно з метою збереження речових доказів, а тому підстави для його арешту не відпали. Окрім цього, заявником не надано жодних доказів правомірності набуття вказаних грошових коштів.

Вважаю за можливе здійснити розгляд справи у відсутності слідчого чи прокурора на підставі наявних доказів.

Заслухували пояснення представника власника майна, оглянувши представлені матеріали клопотання, приходжу до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №0000212 від 19 вересня 2016 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.111, ч.2 ст.28 ч.1 ст.258-3 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.111, ч.2 ст.28 ч.1 ст.258-3 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.258-3 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 та ч.1 ст.258-3 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.258-5, ч.3 ст.258-5, ч.5 ст.191 КК України.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року накладено у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 19 вересня 2016 року, арешт на майно, вилучене 16 серпня 2022 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, купюри, схожі на долари США, а саме: 1869 (одна тисяча вісімсот шістдесят дев`ять) купюр, кожна номіналом 100 доларів США на загальну суму 186 900 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот) доларів США та 40 (сорок) купюр, кожна номіналом 50 доларів США на загальну суму 2000 (дві тисячі) доларів, на загальну суму 188 900 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот) доларів США

З матеріалів кримінального провадження, що були долучені до клопотання вбачаєтеся, що постановою слідчого від 16 серпня 2022 року вказане вище майно слідчим визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000212 від 19 вересня 2016 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В розумінні ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається із ухвали слідчого судді від 29 серпня 2022 року арешт майна накладений на підставі положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається із заперечення прокурора, в межах кримінального провадження №0000212 від 19 вересня 2016 року 02 вересня 2022 року досудове розслідування завершено та надано стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування. Водночас, слідчими ГУ ДБР здійснюється досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні №0000680 від 02 вересня 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.258-5, ч.2 ст.258-5, ч.3 ст.258-5, ч.5 ст.191, ч.2 ст.28 ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.28 ч.1 ст.111 КК України, в межах якої вилучені купюри також мають значення речових доказів, оскільки такі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

Відповідно до положень ст. 368 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи вирок повинен вирішити питання, зокрема, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Таким чином, оскільки вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді на нього накладено арешт, на даний час у виділеному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, отже не виконані завдання з метою яких накладався арешт, тому підстав для скасування арешту на вказане майно не має.

Доводи представника заявника про законність походження коштів на які накладено арешт з посиланням на договір позики не є переконливим, оскільки згідно долученого договору позики від 15.08.2022 року предметом договору позики є сума грошових коштів, що становить 7 314 000 грн., що еквівалентно 200 000 доларів США.

В той же час, як встановлено у судовому засіданні, під час обшуку у ОСОБА_4 вилучалася інша сума коштів у доларах і саме на них накладено арешт.

З врахуванням наведених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі слідства підстав для скасування арешту немає, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 170, 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 19 вересня 2016 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, набирає законної сили з моменту оголошення.

Повний текст ухвали складено 26 вересня 2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1