Провадження №1-кп/761/3045/2022
В И Р О К

іменем України

12 жовтня 2022 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2.,

при секретарі судового засідання ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001322, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2022 відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, українки, громадянки України, працюючою баристею, з професійно-технічною освітою, маючої на утриманні малолітню дитину, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4.,

обвинуваченої ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Історія провадження.

20.09.2022 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 надійшов обвинувальний акт з додатками, у кримінальному провадженні № 0001322, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2022, за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 21.09.2022 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Ухвалою суду від 03.10.2022 у даному кримінальному провадженню призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

ІІ. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

ОСОБА_1 23.07.2022 приблизно oб 11 годині 00 хвилин перебуваючи за адесою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту, використовуючи мобільний застосунок «Telegram», діючи умисно, замовила, оплатила та отримала від невстановленої особи відомості про місцезнаходження психотропної речовини- амфетаміну.

Того ж дня, приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, прибула за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи раніше отримані відомості про місцезнаходження психотропної речовини, діючи умисно, шляхом візуального огляду- прилеглої території, виявила картонну коробку з-під навушників, в якій знаходилась попередньо замовлена психотропна речовина - амфетамін, яку незаконно придбала та почала зберігати при собі без мети збуту, поклавши вищевказану коробку з психотропною речовиною до власної сумки.

В подальшому, 23.07.2022, приблизно о 20 годині 55 хвилин, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , була зупинена працівниками поліції, де в ході проведення обшуку особи в порядку ст. 298-2 КПК України, у ОСОБА_1 виявлено та вилучено психотропну речовину, обіг якої заборонено - амфетамін, масою 2,609 г., яку остання незаконно придбала та зберігала без мети збуту.

Згідно Таблиці № II «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000, маса амфетаміну у розмірі 2, 609 г. становить великі розміри вказаної психотропної речовини.

ІІІ. Позиція сторін судового провадження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі та вказала, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, вона вчинила дане кримінально каране діяння.

Так, обвинувачена ОСОБА_1 , зокрема заявила, що вона у повній мірі усвідомила кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаялася у вчиненому, просила суд суворо не карати.

Прокурор у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі та просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

IV. Положення закону, яким керувався суд.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КК України незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_1 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява № 39598/03) від 21.10.2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom) від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання суд ураховує також роз`яснення, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Скоппола проти Італії»(«Scoppola v. Italy»заява № 10249/03) від 17.09.2009 року, частиною принципу верховенства права (а ст. 7 Конвенції є його важливою частиною) є очікування від суду застосування до кожного караного діяння такого покарання, котре законодавець вважає пропорційним. Пунктом 38, передбачено, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий та надмірний тягар (справа «Ісмаїлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia) від 16.10.2008 року).

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

V. Висновки та мотиви суду.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченої та дослідженням характеризуючих матеріалів. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення та кваліфікує дії останньої за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту.

Показання обвинуваченої ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи, які нею не оспорюються, є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки № 61-28072022/80210 до кримінальної відповідальності не притягалася, відповідно до довідки КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» № 463500 від 02.08.2022 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, відповідно до відповіді головного лікаря психоневрологічного диспансеру міста Києва на обліку не перебуває, згідно характеристики наданої старшим дільничним Святошинського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_1 за час проживання характеризується посередньо, публічний порядок не порушувала, ніяких скарг відносно неї не надходило.

Так, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_1 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно приписів ст. 12 КК України, відповідно є нетяжким (ч. 2 ст. 309 КК України);

- особу винної, яка на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, не заміжня, за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні має малолітню дитину;

- обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченої ОСОБА_1 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире каяття обвинуваченої полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 N 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Тобто передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Обвинувачена повністю визнала свою вину, висловила щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки, проявила готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене, обіцяла у майбутньому нічого протиправного не вчиняти.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 70, 71 КК України суд не знаходить.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченої ОСОБА_1 під час та після вчинення злочинних дій, відношення обвинуваченої до вчиненого.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, а саме: призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

При цьому суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_1 , можливе без відбування покарання, а тому, у порядку ст. 75 КК України приймає рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинувачену, відповідно до ст. 76 КК України, такі обв`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, що сприятиме досягнення мети покарання, покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винної з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та її особи. Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем її проживання.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання обвинуваченій ОСОБА_1 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-22/29123-НЗПРАП від 03.08.2022, які складають 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп. на користь держави.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-22/29123-НЗПРАП від 03.08.2022, які складають 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп. на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- психотропну речовину - амфетамін, масою 2,609 г. (квитанція № 355/SHEV_NARK/2022/133010/1), яку поміщено до паперового пакету, - знищити;

- DVD-R диск із відеозаписом затримання ОСОБА_1 , в порядку ст. 298-2 КПК України, від 23.07.2022, об`ємом 4,7 Gb, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_2