Справа № 509/2000/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження №0000252 від 25.05.2022 року з обвинувальним актом за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Новочебоксарськ РФ, громадянки РФ, росіянки, розлученої (має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), офіційно не працевлаштованої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2022 до відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області звернулася ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з приводу систематичного домашнього насильства збоку доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою вона проживає за однією адресою: АДРЕСА_1 та яка у вказаний день, приблизно о 22.00 годин, перебуваючи за вказаною адресою, висловлювалася на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_7 , тобто вчинила сімейне насильство.

Крім того встановлено, що упродовж 2021-2022 років ОСОБА_4 веде аморальний та пристосовницький спосіб життя, зловживає алкоголем та вчиняє домашнє насильство психологічного характеру, поєднане із погрозою фізичного насильства відносно матері ОСОБА_7 , в зв`язку із чим остання неодноразово звертався до органів Національної поліції України із заявами щодо домашнього насильства з боку доньки ОСОБА_4 , за наслідками чого останню судом тричі було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Так, згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/6253/21 від 14.12.2021 ОСОБА_4 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 31 жовтня 2021 приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи раніше притягнутою до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, влаштувала сварку із матір`ю ОСОБА_7 , висловлювалася на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинила сімейне насильство.

Також, згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/7377/21 від 14.03.2022, ОСОБА_4 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 16.12.2021 року о 02 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи раніше притягнутою до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштувала сварку із матір`ю ОСОБА_7 , ображала її грубою нецензурною лайкою, штовхала та погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинила сімейне насильство.

Крім того, 20.04.2022 згідно постанови Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/1349/22 ОСОБА_4 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, а саме: 11.04.2022 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , будучи раніше притягнутою до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштувала сварку із матір`ю ОСОБА_7 , ображала її грубою нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, чим заподіяла шкоду її психічному здоров`ю, тобто вчинила сімейне насильство.

Як вбачається із вказаного, кожного разу окремо, а саме: 31.10.2021, 16.12.2021, 11.04.2022 та 17.05.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, провокувала словесний конфлікт з матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході якого, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вчинила по відношенню до не дії психологічного насильства, що виразилися у безпричинних, не маючи на те підґрунтя конфліктах, словесних образах, висловлюваннях на адресу матері слів нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, штовханні, погрозах фізичної розправи, що призвело до її психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань, тощо та з огляду на кількість вчинених правопорушень впродовж певного періоду часу, являє собою систематичність домашнього насилля.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, за ознаками: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину визнала повністю і у скоєному нею злочині щиросердо розкаялася, підтвердивши суду, що вона дійсно скоїв злочини при вищенаведених фактичних обставинах, які нею не заперечуються.

Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, а тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності її позиції. При цьому обвинуваченій роз`яснено, що надалі вона не матиме права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, але звернулась до суду з заявою про розгляд кримінального провадження у її відсутність.

За згодою учасників судового провадження, відповідно до ст.349 КПК України, судом визнано недоцільним досліджувати докази фактичних обставин справи, які ніким не заперечуються та крім пояснень ОСОБА_4 підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Суд вважає провину обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України повністю доведеною.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.126-1 КК України.

Призначення покарання ОСОБА_4 підлягає в межах санкції ст.126-1 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення злочину, а у відповідності зі ст.12 КК України скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченої:

- обвинувачена ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також при призначенні покарання суд враховує:

- відсутність обставин, що обтяжують покарання (ст.67 КК України),

- наявність обставини, що пом`якшує покарання:

- щире каяття (п.1 ч.1 ст.66 КК України).

З урахуванням наявності обставини, що пом`якшує покарання, особи обвинуваченої, позиції прокурора, яка вважає можливим виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, призначаючи покарання у вигляді обмеження волі, суд вважає можливим застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченої від відбуття покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальних витрат не має.

Керуючись ст.ст.349, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити їй покарання 1 (один) рік обмеження волі.

У відповідності до ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом 30 днів після його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1