Справа № 467/275/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000030, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2022 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.10.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 186 КК України до 120 годин громадських робіт;

- 08.07.2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 11.01.2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28.04.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбутого покарання термін з 09.05.2015 року до 08.08.2015 року та з 16.10.2015 року до 11.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнений 02.11.2018 року по відбуттю строку покарання;

- 23.09.2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 14.01.2022 року з ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000030, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В клопотанні прокурор вказує, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду від 07.04.2022 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05.06.2022 року.
На даний час ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) не зменшились та продовжують існувати.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні цілої низки тяжких злочинів (ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ст. 4 ст. 186 КК України), за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести, від п`яти до восьми та від семи до десяти років відповідно.
У даній ситуації тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами це збільшує ризик втечі обвинуваченого настільки, що його неможливо відвернути, не залишивши обвинуваченого під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив вказані вище тяжкі злочини, будучи неодноразово раніше судимим за вчинення злочинів проти чужого майна, маючи не погашену і не зняту у передбаченому законом порядку судимість, і фактично свою протиправну діяльність продовжив шляхом вчинення серії крадіжок чужого майна менш ніж через місяць після останнього звільнення з місць позбавлення волі.
На думку сторони обвинувачення застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого дасть змогу завершити судовий розгляд та ухвалити в межах розумного строку законне процесуальне рішення, а також забезпечить запобігання наступним ризикам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду, доказами зазначеного ризику являється те, що ОСОБА_4 , не маючи міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні вказаних вище тяжких злочинів, тому під тяжбою отримання покарання, останній може переховуватись від суду, чим унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України;
2) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 на даний час є безробітнім, не має законних засобів для проживання та харчування, міцних соціальних зв`язків, а тому в разі звільнення з під-варти може продовжити вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема умисних злочинів проти власності, тим більше, що останній вчинив новий умисний злочин проти чужого майна протягом менш як одного місяця з дня звільнення з місць позбавлення волі, тобто на шлях виправлення не став і належних висновків для себе не зробив, продовживши антисоціальну поведінку (тим більше в умовах воєнного стану), а тому існує вагомий ризик вчинення з боку ОСОБА_4 аналогічних злочинів у майбутньому.
Крім того, згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні з 05:30 год. 24.02.2022 року введено воєнний стан, строк дії якого продовжено відповідно до указів Президента України, затверджених відповідними законами України.
Відповідно до п. 8 листа Верховного суду від 03.03.2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» як відповідний ризик суди мають враховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.
Зазначене дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу матиме можливість переховуватисьвід органів слідства та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вищевикладені обставини та ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при обрані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , на даний час не зменшились та не відпали, а тому підстав зміни останньому запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі не вбачається, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити запобіганню вищевказаним ризикам.
Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу спливає та до закінчення вказаного строку завершити судовий розгляд кримінального провадження не можливо, прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Однак, просив змінити установу тримання під вартою з СІЗО м. Кропивницький на СІЗО м. Миколаєва, оскільки обвинуваченого буду зручніше доставляти до суду та для обвинуваченого це буде комфортніше.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора не заперечував. Також просив суд змінити установу тримання під вартою.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явились. Від потерпілих, крім ОСОБА_7 , надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності.

Прокурор щодо зміни установи тримання під вартою заперечував, зазначивши що в м. Миколаїв ведуться активні бойові дії, що може призвести до загрози життю конвою та обвинуваченого.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд зробив наступний висновок.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування вважається продовженим.

Положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд уповноважений вирішувати питання щодо продовження обраного на стадії досудового розслідування запобіжного заходу у разі закінчення строку його дії та за умови наявності відповідного мотивованого клопотання, а також у випадку спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд враховує, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду від 07.04.2022 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05.06.2022 року.
Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу суд враховує, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч. 4 ст. 291 КПК України, при цьому на стадії підготовчого судового засідання суд позбавлений права приймати й надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування даного кримінального провадження, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Питання обґрунтованості підозри вирішене слідчим суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області при обранні запобіжного заходу і в даному судовому засіданні підтверджується змістом обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстром матеріалів досудового розслідування.

ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення яких, у разі доведеності вини, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Загалом, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі.
При цьому обвинувачений не одружений, не працює, не є учасником бойових дій, малолітні діти та особи похилого віку на його утриманні відсутні, тобто його соціальні зв`язки є нестійкими.

В сукупності дані обставини вказують на існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення підтверджується наданими прокурором відомостями про незняті та непогашені судимості обвинуваченого, що відповідає вимогам п. 8 ч. 1 ст. 178 КПК України.
Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки та застави відсутні передумови, особисте зобов`язання та домашній арешт не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає необхідним ізолювати обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого і саме обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, його поведінка, соціальні зв`язки, дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, які визначені судом вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах: від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць складає 2481 грн.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що заставу останньому слід визначити у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становитиме 99240 грн.

Ураховуючи те, що обвинувачений перебуває в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», а також, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан, дію якого продовжено, приймаючи до уваги розташування ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на території м. Миколаєва, де на теперішній час ведуться активні бойові дії від будівлі Арбузинського районного суду Миколаївської області, відсутності належного транспортного сполучення, для забезпечення безпеки як самого обвинуваченого так і працівників конвоювання обвинуваченого до суду, суд не знаходить підстав для зміни установи перебування обвинуваченого ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 370, 376 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000030, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2022 року, продовжити на 60 діб, тобто до 30 липня 2022 року включно.

Визначити ОСОБА_4 розмір застави у межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99240 грн., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: отримувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, рахунок отримувача UA0016294, банк отримувача - ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, , призначення платежу: залогові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України від заставодавця (прізвище, ім`я, по батькові повністю).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, а саме смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до органів поліції свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 30 липня 2022 року, тобто до дня дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок: одержувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 , з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та суддю Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 .

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачений ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали до 30 липня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим та його захисником в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1