06.09.2022 363/1190/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000002 щодо
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвисоке, Новоархангельського району, Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, працюючого зі слів неофіційно водієм, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого:
13.10.2011 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 21.12.2015 року звільненого умовно-достроково на строк 1 рік 9 місяців 14 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

1 січня 2017 року ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів через відкриті ворота проник на територію автостоянки в промисловій зоні по вул. Набережній у м. Вишгороді, а потім через незамкнені двері до кабіни вантажного автомобіля самоскида «КАМАЗ 5511» р.н. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , де шляхом натискання кнопки червоного кольору запуску двигуна, завів його, розпочав рух та керував вказаним транспортним засобом, на якому виїхав за межі стоянки та перевіз до с. Підвисоке Новоархангельського району Кіровоградської області й незаконно заволодів ним, а в подальшому відчужив невстановленій особі за винагороду, чим заподіяв потерпілому реальних збитків у розмірі 137 743, 29 грн.
В суді ОСОБА_5 вину й цивільний позов потерпілого не визнав. Показав, що працює неофіційно водієм в брата на «Камазі». 1 січня 2017 року знаходився у м. Вишгороді, жив у брата та відмічав Новий рік. Вночі виходив на ялинку, біля 1 год. повернувся і знаходився вдома. Злочину не вчинював, до його обставин не причетний.
З потерпілим ОСОБА_6 знайомий з 2005 року, з яким разом працювали до 2010 року, стояли на трасі з вантажівок торгували піском. В 2016 році спілкувався з потерпілим з приводу «Камазу», відпрацьовував з ним, знав де стояли вантажівки і як вони виглядають.
На досудовому слідстві вину визнавав та намагався відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, сподівався на умовне покарання, зараз передумав, бо від адвоката дізнався, що справа серйозна.
Не дивлячись на невизнання вини, винуватість обвинуваченого в повній мірі підтверджується сукупністю досліджених у суді доказів.
Показаннями в суді потерпілого ОСОБА_6 , який ствердив, що ОСОБА_5 знає більше 15 років, працювали водіями на стоянці вантажівок у м. Вишгород, займалися перевозками кожен на своїй машині. 1 січня 2017 року близько 9 год. знайомі хлопці «Саша» та «Олексій» (свідки по справі) повідомили про відсутність належного йому «Камазу» самоскиду, який він зберігав на стоянці по вул. Набережній біля дерев`яного ринку. Про крадіжку зразу повідомив поліцію. Цим автомобілем він володіє з 2014 року на підставі генеральної довіреності від ОСОБА_8 . Територія, на якій зберігався «Камаз», повністю огороджена але охоронців там не було, ключі від автомобіля нікому не передавав. За весь час користування автомобіль вночі зберігався тільки на зазначеній стоянці. На свята люди у вагончику на прохідній не знаходилися, пороз`їжджалися по домівках. Ключі від замку на воротах ховали у визначеному місці, про яке знали всі автовласники. Обвинувачений колись там ставив машину і про ключ знав. Автомобіль залишив на стоянці вдень 31 грудня 2016 року, а вже зранку він зник. Обвинувачений зізнався в угоні автомобіля, пропонував гроші, в тому числі під час судових засідань, але так нічого не відшкодував. Викрадений автомобіль йому не повернуто і де він знаходиться не відомо.
Також винуватість обвинуваченого підтверджується.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_9 в тій частині, що 1 січня 2017 року йому подзвонив ОСОБА_10 й повідомив про зникнення «Камазу» потерпілого з огородженої автостоянки на території промислової зони. До стоянки мають доступ приблизно 6 автовласників, які там зберігали автомобілі. Незнайомих людей там не було. Обвинувачений колись зберігав автомобіль на цій стоянці, знав як до неї потрапити і де знаходяться ключі від воріт.
Показаннями в суді свідка ОСОБА_11 в тій частині, що на новий рік за домовленістю телефоном із ОСОБА_5 , якого він знає з 2015 року, останній за кермом переганяв «Камаз» із бази у м. Вишгороді до свого села Підвисоке в Кіровоградській області (звідки родом), а він супроводжував «Камаз», яким керував ОСОБА_5 , на його ж легковому автомобілі «Фольксваген». Вважав, що то є «Камаз» ОСОБА_5 . Тоді вони зустрілися біля «Екомаркету» у м. Вишгороді. Зелений «Камаз» знаходився на базі, хвіртка до якої була відкрита. Їхали близько 4 год. до приватного будинку, в дворі якого «Камаз» залишили.
Показними в суді потерпілого ОСОБА_6 в частині того, що обвинувачений мав у користуванні мобільний телефон з номером НОМЕР_2 , саме за цим номером він зв`язувався з останнім під час спілкування.
Даними досліджених в суді на диску СД-Р файлів документів XML під назвою [1372], а також листа Microsoft Excel під назвою BS, створених 24.01.2017 року розмірами 395, 550 та 14 кб відповідно, з яких установлено ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання, зони дії базових станцій та інформацію про з`єднання за номером мобільного зв`язку НОМЕР_2 , а також здійснено їх роздруківку.
Цими даними встановлено такі переміщення абонента ( ОСОБА_5 ) 1 січня 2017 року, зокрема: його знаходження у Вишгородському районі Київської області та Оболонському районі м. Києва станом на 02 год. 28 хв.; коли о 04 год. 28 хв. той знаходився вже у Васильківському районі Київської області; далі о 09 год. 25 хв. в Уманському районі Черкаської області; а в 11 год. 04 хв. повернувся до Святошинського району м. Києва.
Із загальновідомих обставин установлено, що Уманський район Черкаської області межує із Новоархангельським районом Кіровоградської області відстань від межі якого до с. Підвисоке автошляхами М 12 і Т 2415 складає 19 км.
Даними протоколу прийняття заяви про вчинений злочин, згідно якого 01.01.2017 року ОСОБА_6 повідомив Вишгородський ВП про зникнення його автомобіля «Камаз» р.н. НОМЕР_1 червоного кольору, кузов зелений, що знаходився на території промислової зони в м. Вишгород.
Розслідування кримінального провадження № 0000002 розпочато 02.01.2017 року на підставі заяви потерпілого.
Даними протоколу огляду місця події від 01.01.2017 року з фототаблицею до нього встановлено, що таким є огороджена парканом автомобільна стоянка розташована на території промислової зони по вул. Набережній у м. Вишгороді, вхід на яку здійснюється через металеву хвіртку з навісним замком, які на момент огляду відкриті й будь-яких слідів пошкодження не мають.
Даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «КАМАЗ» модель 5511, 1989 року випуску, самоскид-С, VIN НОМЕР_3 , червоний, обладнаний форкопом та спальним місцем, р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований Миронівським РЕВ при УДАІ ГУ МВС у Київській області від 21.11.2008 року, яким згідно нотаріально посвідченої довіреності від 24.11.2011 року строком до 24.11.2031 року з правом користування та відчуження володіє потерпілий ОСОБА_6 .
Даними висновку авто-товарознавчої експертизи № 32.2017 від 18 березня 2017 року про те, що середня ринкова вартість автомобіля КАМАЗ 5511 р.н. НОМЕР_1 станом на 01.01.2017 року становить 137 743, 29 грн.

Водночас суд вважає необхідним відхилити наступні докази.
Так, огляд документу компакт диску ДВД-Р з відеозапису камер спостереження будинку по вул. Глібова у м. Вишгороді, оформлений протоколом від 12.01.2017 року, стосується доказу походження якого є невідомим, процесуальний спосіб отримання вказаного документу є невизначеним, внаслідок якої слідчої, процесуальної дії і якою особою його здобуто, а також яка особа володіла вказаним документом зі справи не висновується, а відтак цей доказ не можна визнати допустимим в розумінні вимог ст.ст. 86, 93, 131, 132 КПК України.
Обшук по АДРЕСА_3 оформлений протоколом від 11.03.2017 року із вилученням акумуляторного з`єднувача з латунними клемами проведений всупереч вимог ст.ст. 233-236 КПК України не слідчим чи прокурором, а керівником оперативного підрозділу, що виявляє його недопустимість та недопустимість вилученого речового доказу.
Протокол огляду покришки колеса автомобіля від 25.03.2017 року, наданої підозрюваним ОСОБА_5 на доведення його винуватості суд також не враховує, оскільки вказана слідча дія жодного доказового значення для кримінального провадження не має, в ході огляду слідів злочину або інших відомостей, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні всупереч вимог ст.ст. 91, 98 КПК України не здобуто. До того ж процесуальний спосіб здобуття вказаного доказу добровільне надання покришки ОСОБА_5 , в суді обвинуваченим не підтверджено.
Що стосується слідчого експерименту від 24.03.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , то вказаний доказ на доведення вини за цим обвинуваченням суд не враховує, оскільки вказаним протоколом всупереч вимог ст. 240 КПК України закріплено самі тільки усні показання особи на місці події із її фотографуванням, без необхідного відтворення реально вчинених особою дій, які становлять об`єктивну сторону інкримінованого особі злочину, за відсутності перевірки, випробувань, можливості й способу їх вчинення, без відтворення обстановки та обставин події. У той же час згідно ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України суд не може обґрунтовувати свої висновки на підставі показань наданих на досудовому слідстві або посилатися на них, які безпосередньо судом не сприйняті, що і має місце в даному випадку внаслідок проведення слідчого експерименту з порушенням вимог ст.ст. 9, 240 КПК України.

Враховуючи докази досліджені в суді та взяті до уваги на підтвердження винуватості обвинуваченого, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.
Аналіз досліджених доказів дає суду всі підстави дійти висновку, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про всі умови зберігання вантажного автомобіля «Камаз» (яким володів його добре знайомий ОСОБА_6 ), на автостоянці, на території промислової зони по вул. Набережній у м. Вишгороді, достовірно знаючи місце знаходження ключів від воріт, спосіб їх відкриття, знаючи про відсутність охоронців на стоянці, а на свята й інших осіб, які могли побачити його дії, безпосередньо в новорічну ніч, біля 2 год., коли зазвичай переважна більшість людей святкує та відпочиває, а всі автошляхи є вільними, маючи значний досвід у керуванні та користуванні вантажним автомобілем «Камаз», скористався цими обставинами, які суттєво сприяли безперешкодному, таємному заволодінню автомобілем, який обвинувачений в подальшому перевіз до свого рідного села за місцем реєстрації й тим же ранком на легковому автомобілі, що його супроводжував, повернувся до м. Вишгорода Київської області з метою створення вигляду непричетності до обставин події злочину.

Суд вважає, що з огляду на деталі, конкретні обставини і спосіб виконання злочину, обвинувачений заздалегідь розробив план його вчинення, з корисливою метою заволодів транспортним засобом у найбільш зручний для того час та спосіб, а потім відчужив невстановленій особі за винагороду, коли транспортний засіб потерпілого в ході розслідування так і не знайдено.

При цьому важливим для доведення злочинного наміру до кінця і розпорядження викраденим для обвинуваченого було вчасно сховати викрадений транспортний засіб «Камаз» в іншій області, прикриваючись тим, що сам ОСОБА_5 працював і працює водієм «Камазу», і про це знали його близькі та знайомі.

Суд не погоджується з показаннями обвинуваченого про те, що 1 січня 2017 року він святкував Новий рік, проживаючи у брата та до події злочину не причетний, які повністю спростовуються сукупністю досліджених про це доказів, і підтверджують його нічну, новорічну поїздку при викраденні та перевезенні автомобіля «Камаз» до с. Підвисоке Новоархангельского району Кіровоградської області.
Твердження в суді обвинуваченого ОСОБА_5 про застосовані до нього на досудовому слідстві незаконні методи ведення слідства з боку співробітників поліції Вишгородського РУНП, які його побили, застосували фізичну силу, чинили психологічний тиск, погрожували катуванням і вимагали зізнання у вчиненні злочину, оформлені заявою від 22.12.2020 року, суд відкидає як надумані, недостовірні й необґрунтовані.
Так, згідно листа Територіального ДБР розташованого у м. Києві від 26.07.2022 року ОСОБА_5 відмовлено у внесені відомостей до ЄРДР за відсутності підстав для цього та в зв`язку з відсутністю обставин, що можуть свідчити про вчинення неправомірних дій працівниками Вишгородського РУНП Київської області.
Разом з тим показання обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині є узагальненими, незмістовними й непослідовними, в яких часу, місця, способу та конкретних обставин цих подій не викладено. При цьому обвинувачений до його допиту в суді в грудні 2020 року, про ці обставини ніколи послідовно не твердив і ні в який зафіксований спосіб про таке не повідомляв. Відсутні будь-які подібні застереження у справі при підписанні ОСОБА_5 процесуальних документів на досудовому слідстві та написані відповідних клопотань в суді, починаючи з березня 2017 року, під час розслідування кримінального провадження в листопаді 2019 року й до грудня 2020 року.
До того ж наявні в справі слідчі експерименти за участю обвинуваченого від 24.03.2017 року та 21.11.2019 року з числа доказів, які покладено в основу доведеного обвинувачення, судом відкинуто як неспроможні й недостовірні. Відтак право обвинуваченого на свободу від самовикриття в цьому кримінальному провадженні дотримано (ст. 18 КПК України), а обставин його примушування свідчити проти себе не встановлено, його посилання на це будь-якого підтвердження в ході судового розгляду не знайшло.
Обвинувачений під час розгляду справи в суді змінив своє ставлення до вчиненого і відмовився відшкодовувати заподіяну потерпілому ОСОБА_6 шкоду, оскільки дізнався про неможливість звільнення від покарання з випробуванням унаслідок законної безальтернативної необхідності його призначення за сукупністю вироків до відбування реально.
У той же час з сукупності досліджених доказів та їх поєднання, підстав вважати, що обвинувачений не винуватий в угоні транспортного засобу потерпілого, який здійснила інша невставлена особа, у суду не має.
Поєднання всіх встановлених судом обставин дає підстави для висновку про доведення в суді обвинувачення ОСОБА_5 за ч 2 ст. 289 КК України за епізодом злочину щодо викрадення автомобіля «Камаз» потерпілого ОСОБА_6 .
При цьому сукупність досліджених доказів та встановлених на їх основі неспростовних презумпцій стосовно фактів достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, дає суду можливість переконатися у винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_5 у незаконному заволодінні транспортним засобом, з проникненням у сховище, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому, і це підтверджується сукупністю досліджених у суді доказів, і кваліфікує його злочинні дії за ч. 2 ст. 289 КК України (в редакції чинній на момент вчинення злочину згідно ст. 4 КК України).

Кваліфікуюча ознака повторності ОСОБА_5 в інкримінованому обвинувачені не висунута, до меж судового розгляду стороною обвинувачення не включена, а відтак судом не розглядається, вийти за ці межі з погіршенням становища особи згідно ст.ст. 26, 337 КПК України суд не вправі.

Разом з тим органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що 25.10.2019 року близько 3 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, після виявлення біля буд. 8-д по вул. Набережній у м. Вишгороді мопеду Yamaha 1 YT 3529998, який належить потерпілій ОСОБА_7 , прибув до свого автомобіля «Опель-Кадет» на іноземній реєстрації по вул. Шлюзовій у м. Вишгороді, з якого взяв ножиці по металу й близько 3 год. 30 хв. повернувся до вказаного мопеду, де таємно, ножицями перекусив трос, яким мопед був закріплений за металеву конструкцію біля будинку, а мопед докотив до вул. Шлюзової у м. Вишгороді й завантажив до салону автомобіля, і тим самим незаконно заволодів ним.

В суді обвинувачений ОСОБА_5 показав, що влітку 2019 року на АДРЕСА_4 на пропозицію двох невідомих осіб за 400 грн. придбав мопед щоб кататися на ньому. Потім автомобілем перевіз його в с. Підвисоке. Через декілька днів поліція вилучила мопед в селі, а те, що він крадений, не знав. Його брат виплатив потерпілій грошові кошти за мопед, бо він не здогадався, що мопед крадений, хоча повинен був.

Ці показання обвинуваченого про непричетність до злочину в судовому засіданні нічим не спростовано. Докази обставин викладених в обвинувачені в справі відсутні.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в суді показала, що мопед зберігався на тросику під балконом, пропав 25.10.2019 року, про що вона повідомила поліцію. Мопед був у робочому стані, заводився кнопкою, тільки 24.10.2019 року заправила його бензином та замінила масло. Про ОСОБА_5 дізналася в процесі суду. Його брат ОСОБА_12 відшкодував їй за обвинуваченого 11 000 грн., щоб його не судили і вона з цим погодилася. Поліція повідомила, що мопед знайшовся і на нього накладений арешт. Просила про скасування арешту й повернення викраденого майна.

Свідок ОСОБА_13 в суді показав, що знайомий з обвинуваченим, з яким разом ходив до школи. ОСОБА_14 влітку 2020 року приїхав до нього з незнайомим чоловіком та запитав, де можна відремонтувати мопед. Дав номер знайомого по ремонту, куди відвезли мопед та віддали на ремонт. Потім його викликали поліцейські для дачі показань по мопеду. Обвинуваченого біля мопеду ніколи не бачив. Про обставини викладені в обвинувальному акті свідку нічого не відомо.

Присутність інших заявлених в обвинувальному акті свідків під час судового розгляду прокурором протягом розумного строку всупереч вимог ст.ст. 23, 28 КПК України не забезпечено, коли суд протягом 3 років вичерпав всі процесуальні заходи для цього, а тому їх допит в суді визнано неможливим згідно ч. 3 ст. 97 КПК України.

Розслідування у кримінальному провадженні № 0001024 розпочато 09.11.2019 року на підставі рапорту оперативного співробітника Вишгородського ВП зареєстрованого в ЖЄО під № 15431. Вказаний рапорт суду не наданий, у справі відсутній.

В заяві від 25.10.2019 року ОСОБА_7 повідомила про відсутність мопеду «Ямаха» чорного кольору, 1 YT 3529998.

Вказане повідомлення всупереч вимог ст. 214 КПК України підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР і початку розслідування не стало, а скеровано слідчим відділом для подальшого розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян».

Огляд місця події оформлений протоколом від 25.10.2019 року проведено не уповноваженим слідчим, без здійснення досудового розслідування, до внесення відомостей до ЄРДР, без подальшого невідкладного внесення таких відомостей, що є порушенням вимог ст.ст. 9, 39, 40, ч. 3 ст. 214 КПК України.

Огляд місця події оформлений протоколом від 11.11.2019 року, пов`язаний з проникненням у володіння особи ділянки місцевості за адресою АДРЕСА_5 та причепу до автомобіля ІЖ Комбі р.н. НОМЕР_4 із вилученням мопеду Ямаха чорного кольору, який здійснено без ухвали слідчого судді, за відсутності невід`ємного додатку до протоколу запису відеофіксації слідчої дії, без встановлення даних про власників відповідного володіння особи, куди здійснено проникнення, що є порушенням вимог ст.ст. 13, 103-105, 107, 233-237 КПК України, коли добровільна видача мопеду оформлена заявою від особи на ім`я ОСОБА_15 від 11.11.2019 року біля кафе «Застава» на вимогах КПК України не ґрунтується і ним не відповідає.

Заява від імені ОСОБА_16 від 11.11.2019 року про дозвіл на огляд домоволодіння по АДРЕСА_1 та синього автомобіля із викладенням певних фактичних обставин кримінального провадження доказового значення мати не може, не є доказом згідно ст. 84 КПК України, форма, зміст і відібрання якої на вимогах КПК України не ґрунтується, коли дані про огляд вказаного домоволодіння у справі відсутні.

Вказані докази згідно вимог ст.ст. 86, 87, 89, 94 КПК України суд визнає недопустимими, які отримано з порушенням вимог КПК України.

Що стосується слідчого експерименту за участю обвинуваченого оформленого протоколом від 21.11.2019 року, то вказаний доказ згідно ст.ст. 85, 94, 240 КПК України суд визнає недостовірним та недостатнім доказом для визнання винуватості особи, який сукупності інших здобутих доказів не відповідає і з ними не узгоджується, обставин обвинувачення в достатньому обсязі не підтверджує, є сумнівним і незмістовним, який суд відкидає як неспроможний.

Разом з тим, під час цієї слідчої дії по суті проведено не слідчий експеримент, а здобуто тільки усні показання особи на місці події із її фотографуванням, без необхідного відтворення реально вчинених особою дій, які становлять об`єктивну сторону інкримінованого особі злочину, за відсутності перевірки, випробувань, можливості й способу їх вчинення, відтворення обстановки та обставин події. У той же час згідно ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України суд не може обґрунтовувати свої висновки на підставі показань наданих на досудовому слідстві або посилатися на них, які безпосередньо судом не сприйняті, що і має місце в даному випадку внаслідок проведення слідчого експерименту з порушенням вимог ст.ст. 9, 240 КПК України.

Таким чином обвинувачення ОСОБА_5 у вказаній частині за ч. 2 ст. 289 КК України свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло, яке суд визнає недоведеним, а тому щодо ОСОБА_5 в цій частині обвинувальний вирок постановлений бути не може, якого слід визнати невинуватим та виправдати з витлумаченням усіх сумнівів на його користь згідно ст. 62 Конституції України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд звертає увагу на конкретні обставини справи, ступінь вчиненого ним тяжкого злочину, обсяг вчинених злочинних дій. Враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжкого умисного злочину проти власності, відбував термін ув`язнення, новий злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, що є підставою для призначення покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, має задовільну характеристику за місцем проживання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, сім`ї, утриманців, постійного місця роботи не має.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, судом не виявлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно вимог ст. 67 КК України слід визнати рецидив злочинів.
Беручи до уваги викладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої викраденням його автомобіля «Камаз» згідно ст.ст. 22, 1166 ЦК України підлягає задоволенню відповідно до інкримінованого ОСОБА_5 і доведеного в суді розміру завданої злочином реальної шкоди, тобто розміром викраденого й неповернутого транспортного засобу, вартість якого становить 137 743, 29 грн., і саме ця сума відшкодування підлягає стягненню з обвинуваченого.

Доводи позову про необхідність придбання позивачем іншого автомобіля «Камаз» вартістю 180 000 грн. суд відкидає, які підставою для стягнення заподіяних реальних збитків на заявлену суму бути не можуть, не є реальною шкодою завданою злочином, виходять за межі обвинувачення й судового розгляду згідно п. 3 ч. 1 ст. 91, ст. 337 КПК України, а тому в цій частині в позові слід відмовити.

Заподіяння моральної шкоди викраденням майна потерпілого ОСОБА_6 в розмірі 150 000 грн., а також заподіяння шкоди внаслідок упущеної вигоди в розмірі 4 200 000 грн. цивільним позивачем в суді не доведено, позов у цій частині належними, допустимими і достатніми доказами не підтверджено, який є бездоказовим, коли доводи щодо упущеної вигоди ґрунтуються на припущеннях, а не на реальних правовідносинах, й тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю і необґрунтованістю.

За таких обставин цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Докази вартості понесених процесуальних витрат за проведення судової авто-товарознавчої експертизи автомобіля «Камаз» суду не надано, а відтак їх здійснення та розмір по справі не доведено.

Долю речових доказів по справі слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України. Арешт накладений на майно потерпілої ОСОБА_7 згідно вимог ч. 4 ст. 174 КПК України скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (в частині викрадення автомобіля «Камаз» потерпілого ОСОБА_6 ) і за цим законом призначити йому покарання 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2011 року і остаточно ОСОБА_5 визначити покарання 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в частині викрадення мопеду потерпілої ОСОБА_7 , визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні вказаного злочину.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 137 743 (сто тридцять сім сімсот сорок три) грн. 29 (двадцять дев`ять) коп.

В задоволенні позову ОСОБА_6 в іншій частині відмовити.

Речові докази по справі:

-акумуляторний з`єднувач з латунними клемами, покришку від колеса знищити;

-мопед Yamaha 1 YT 3529998 повернути потерпілій ОСОБА_7 і арешт накладений на це майно ухвалою слідчого судді від 15.11.2019 року відповідно до вимог ст. 174 КПК України скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя