Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9219/14-к
Провадження № 1-кп/490/637/2018
У Х В А Л А

04 серпня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0003086 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Билбасівка Донецької області, є громадянином України, наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження судом обвинуваченому була роз`яснена можливість звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

2. Обвинувачений, усвідомивши роз`яснення суду, просив про його звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання не заперечував.

3. Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку /повісткою, направленою засобами зв`язку/, а також - шляхом розміщення про причини неявки у судове засідання він суд не повідомив.

Отже, своїм правом висловити заперечення проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, за умови їх наявності, потерпілий скористатись не побажав.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про застосування норм права, відповідно до якого:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.
Якщо особа, що ухилилася від досудового розслідування або суду, буде затримана чи з`явиться із зізнанням до моменту закінчення загального (недиференційованого) строку давності (до спливу 5-річного строку з дня вчинення кримінального проступку чи 15-річного строку з дня вчинення злочину), то диференційовані строки давності, визначені у ч. 1 ст. 49 КК, відновлюються. У цьому разі час, який минув з дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа стала ухилятися від досудового розслідування або суду, а також час, який минув із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання до дня набрання вироком законної сили, зараховується у диференційований строк давності.
Якщо відновлення диференційованих строків давності, визначених у ч. 1 ст. 49 КК, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності виявиться для неї менш сприятливим, застосуванню підлягає загальний строк давності, визначений у ч. 2 ст. 49 КК: п`ять років з дня вчинення кримінального проступку, п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. За таких обставин до загального строку давності зараховується і час, протягом якого особа ухилялася від досудового розслідування або суду (з дня ухилення до дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання)».

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

1.закінчення зазначених у законі строків;

2.не ухилення особи від слідства або суду

3.не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Вирішення питання про наявність таких у мов в цьому випадку призводить до такого.

А. Щодо закінчення зазначених законом строків.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

-початкового моменту перебігу строку давності;

-передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_4 діяння, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. В межах цього кримінального провадження 21 липня 2014 року був складений та затверджений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , у якому викладалась версія державного обвинувачення про вчинення ним діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

3. За версією, що була сформульована публічним обвинуваченням, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

02.06.2014, приблизно о 16:15 год. [він] знаходився в магазині "Білочка", який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Радянська /наразі - Соборна/ 78 д. В цей час у останнього виник умисел на таємне викрадення майна, що належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон "Lenovo S650", імей ( НОМЕР_1 ). спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2.500 гривень.
В подальшому ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на свій розсуд.

4. Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна.

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого ним діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою
02 червня 2014 року ОСОБА_4 вчинив за вказаних в обвинувальному акті обставин кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Отже, початковим моментом перебігу строку давності в цьому випадку є 02 червня 2014 року.

ІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості кваліфікованого за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує санкції цієї норми та положення статті 12 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, про яке йдеться в обвинувальному акті, законодавство, що встановлювало кримінальну караність вказаних автором обвинувального акту діянь, санкції за вчинення відповідних кримінальних правопорушень, а також норми статті 12 Кримінального Кодексу України, змінювались.

За такого при вирішенні питання про тривалість строків давності в цьому випадку суд керується й вимогами статті 5 цього Кодексу, відповідно до яких:

1. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
2. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
3. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
4. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Ці норми дозволяють вирішити питання про ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення таким чином.

1. На момент вчинення ОСОБА_4 вказаного автором обвинувального акту кримінального правопорушення діяла стаття 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI, яка передбачала класифікацію кримінальних правопорушень на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Після вчинення цього кримінального правопорушення - 22 листопада 2018 року - був прийнятий Закон України № 2617-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", що набув чинності 01 липня 2020 року /надалі - Закон № 2617/. Цим законом передбачалось, зокрема, внесення змін до статті 12 Кримінального Кодексу України, а саме - запроваджував іншу класифікацію кримінальних правопорушень; відповідно до запровадженої цим законом класифікації кримінальні правопорушення поділялись на кримінальні проступки та злочини. При цьому цим законом в цілому передбачались менш тяжкі наслідки вчинення кримінальних проступків, ніж вчинення злочинів. Отже, Закон № 2617 становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, в цілому покращувалось.

За такого відповідно до приписів частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України норми статті 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 4025-VI від 15 листопада 2011 року не можуть застосовуватись відносно кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 .

Таке доводить, що відносно ОСОБА_4 мають застосовуватись норми статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617.

2. Далі, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, діяла норма цієї частини цієї статті в редакції Закону від 04 червня 2009 року, санкція якої передбачала основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин;

-виправних робіт на строк до двох років;

-арешту на строк до шести місяців;

-позбавленням волі на строк до трьох років

Після вчинення цього кримінального правопорушення - 22 листопада 2018 року - був прийнятий Закон № 2617. Цим законом передбачалось, зокрема, внесення змін до санкції частини 1 статті 185 Кримінального Кодексу України; санкція цієї частини цієї статті у редакції цього Закону передбачала основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин;

-виправних робіт на строк до двох років;

-арешту на строк до шести місяців;

-обмеженням волі на строк до п`яти років.

За такого відповідно до приписів частини 3 статті 5 Кримінального Кодексу України відносно ОСОБА_4 в зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України можуть бути застосовані основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин;

-виправних робіт на строк до двох років;

-арешту на строк до шести місяців;

-обмеженням волі на строк до п`яти років.

3. Відповідно до частини 2 статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617/ за такого кримінальне правопорушення, за вчинення якого може бути призначене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, є кримінальним проступком.

Отже, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

ІІІ……Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням кримінального проступку ОСОБА_4 , суд виходе з приписів частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, строк давності становить три роки.

Б. Щодо неухилення обвинуваченого від слідства та суду.

І……Відповідно до частини 2 статті 49 Кримінального Кодексу України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років

У своїй постанові від 30 травня 2019 року у справі № 639/793/17 Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розтлумачив, що ця норма

пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.
Як наголошує далі у цій же постанові Верховний Суд:

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

ІІ……З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики, суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 вересня 2014 року встановлено, що ОСОБА_4 під час судового розгляду, будучи освіченим про висунення йому обвинувачення та пов`язану із цим наявність в нього обов`язку з`являтись за викликами суду, змінив місце свого проживання та суд або публічне обвинувачення про таке не повідомив.

Ці дії ОСОБА_4 судом визнані такими, що свідчать про ухилення того від суду. З огляду на таке, вказаною ухвалою був оголошений розшук ОСОБА_4

/а.с. 35 - 36/

2. Матеріали справи також доводять, що вказана ухвала суду виконувалась до 23 вересня 2015 року; станом на 24 вересня 2015 року вона була виконана, а провадження у справі - фактично відновлене /а.с. 42 - 46/

Після цього повторно розшук обвинуваченого судом не оголошувався.

Наведене не дає підстав вважати, що після 24 вересня 2015 року ОСОБА_4 від суду ухилявся.

3. Далі, матеріали кримінального провадження доводять таке.

3.1. Відомості, що містяться у залученої до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 2-16082021/48001 вбачається, що 16 грудня 2014 року ОСОБА_4 був затриманий Дергачівським РВ УМВС України в Харківській області за підозрою у вчиненні іншого злочину.

Після цього ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

3.2. З цих же відомостей, а також - з копії вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року /а.с. 55 - 56/ вбачається, що протягом періоду з моменту обрання відносно обвинуваченого відповідного запобіжного заходу й до моменту винесення вказаного вироку умов обраного відносно нього запобіжного заходу ОСОБА_4 не порушував.

Наведене у сукупності доводить, що, починаючи з 14 грудня 2014 року, ОСОБА_4 постійно перебував в полі зору правоохоронних органів та виконував їхні накази та приписи, що із вчиненням дій щодо ухилення від суду є несумісним.
Отже, попри наявність у період з 16 грудня 2014 року до 23 вересня 2015 року невиконаної ухвали суду про його розшук, у цей період від суду ОСОБА_4 не ухилявся.

Наведене у сукупності доводить, що ОСОБА_4 ухилявся від суду лише протягом періоду з 23 вересня 2014 року до 13 грудня 2014 року; саме на цей період строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності зупинявся.

В. Щодо вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

Відповідно до частини 3 статті 49 Кримінального Кодексу України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частині першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

В зв`язку з цим суд відзначає наступне.

1. З відомостей що містяться у:

-залученій до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 2-16082021/48001;

-копії вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року /а.с. 55-56/

доводять, що 16 грудня 2014 року ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України, в зв`язку із чим був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

При цьому згаданим вироком ухвалювалось звільнити його від відбуття цього покарання з випробуванням відповідно до вимог статті 75 Кримінального Кодексу України з встановленням іспитового строку в три роки та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.

Наведене у сукупності доводить, що 16 грудня 2014 року строк давності в зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, для ОСОБА_4 перервався та з цієї дати має відраховуватись з початку.

2. З відомостей, що містяться у залучених до матеріалів кримінального провадження:

-довідки ІЦ № 2-16082021/48001;

-копії вироку Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2020 року

вбачається, що 05 грудня 2018 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, за вчинення якого був засуджений вироком Валковського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року, з урахуванням вироку від 24 грудня 2015 року, остаточно - до 04 років 01 місяця позбавлення волі.

Але відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617/ це кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Отже, його вчинення не тягне за собою переривання строків давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

3. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 вересня 2020 року також вбачається, що ОСОБА_4 :

-05 червня 2019 року вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-14 червня 2019 року вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-08 вересня 2019 року вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

4. Відомості про вчинення ОСОБА_4 інших злочинів після 16 грудня 2014 року матеріали кримінального провадження не містять.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

1. Відповідно до статті 286 Кримінального Процесуального Кодексу України суд розглядає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за клопотання сторони кримінального провадження

Відповідно до частини 2 статті 288 цього ж Кодексу суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Ці норми дозволяють вирішити заявлене захистом клопотання таким чином.

2. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного автором обвинувального акту кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України сплинув 16 грудня 2017 року.
Так, початком цього строку слід вважати 16 грудня 2014 року, а передбачена частиною 1 статті 49 Кримінального Кодексу України тривалість такого строку становить 3 роки.

3. Матеріали справи не містять відомостей про вчинення обвинуваченим будь-яких злочинів у період з 16 грудня 2014 року до 16 грудня 2017 року.

Факт же вчинення обвинуваченим нових злочинів після 16 грудня 2017 року для вирішення питань, що підлягають розгляду під час винесення цієї ухвали, значення не має, адже ці злочини були вчинені після закінчення встановленого у частині 1 статті 49 Кримінального Кодексу України строків, через що їх врахування для вирішення питання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності значення не має.

4. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 освічений та просить про закриття провадження у справі.

5. З огляду ж на його зауваження під час розгляду цього кримінального провадження суд вважає за необхідне наголосити на такому.

5.1. В межах цього кримінального провадження йдеться про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення 02 червня 2014 року.

За такого, відповідно до висновку щодо застосування норм права, що викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17, за такого у разі призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення цього злочину період його перебування у слідчому ізоляторі в зв`язку із розглядом цього кримінального провадження мав би бути зарахованим у строк покарання із застосуванням частина 5 статті 72 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі /пункти 103, 105/, тобто - цей період слід зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

5.2. В той же час, призначення покарання за вчинення кримінального проступку, про який йдеться в межах цього кримінального провадження, не є можливим взагалі.

Так, наразі це кримінальне провадження закривається; призначення покарання у такому випадку діючим законодавством не передбачене.

До того ж, відповідно до приписів частини 5 статті 74 Кримінального Кодексу України, навіть у разі розгляду цього кримінального провадження та ухвалення за наслідками такого розгляду обвинувального вироку ОСОБА_4 підлягав звільненню від будь-якого покарання за спливом строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

У разі ж виправдання ОСОБА_4 за наслідками судового розгляду призначення йому покарання законом також не передбачене.

5.3. Зарахування ж строку попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні, яке не завершується призначенням покарання, частиною 5 статті 72 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 838-VIII не передбачене.

5.4. Суд також відзначає, що свою вину у вчиненні злочину обвинувачений визнає та про наявність підстав для його виправдання за викладеним у складеному в межах цього кримінального провадження обвинувальному акті обвинуваченням не посилається.

Отже, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження у цій справі не тягне за собою порушення прав обвинуваченого.

Отже, клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а провадження у справі відносно нього - закрити.

Отже, клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а провадження у справі відносно нього - закрити.

Вирішення питання про долю речових доказів.

1. Речовий доказ у справі - мобільний телефон "Lenovo S650", імей ( НОМЕР_1 ) - як предмет, що був протиправно вилученим в потерпілого, на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути ОСОБА_6 .

2. Речовий доказ - компакт-диск типу CD -R, як документи на відповідному носії - на підставі пункту 7 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід залишити в матеріалах кримінального провадження до закінчення строку їх зберігання.

Заключні застереження.

З огляду на висловлені обвинуваченим під час судового розгляду кримінального провадження зауваження суд також відзначає, що питання про його звільнення від покарання, призначеного вироками по інших кримінальних провадженнях, або - про пом`якшення такого покарання - не може бути вирішеним під час розгляду цього кримінального провадження та підлягає розгляду в порядку статей 537 - 539 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Керуючись ст.ст. 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - закрити.

Речовий доказ у справі - мобільний телефон "Lenovo S650", імей ( НОМЕР_1 ) - повернути ОСОБА_6 .

Речовий доказ - компакт-диск типу CD -R - залишити в матеріалах кримінального провадження до закінчення строку їх зберігання.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =