Справа №579/1530/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/961/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 04 лютого 2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, військовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 04 лютого 2022 року, відносно ОСОБА_8 , в яких:

- захисник просив поновити строк на апеляційне оскарження вироку Кролевецького районного суду Сумської області від 04 лютого 2022 року, вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 04 лютого 2022 року змінити, застосувавши ст..69 КК України та призначити ОСОБА_8 більш м`який вид основного покарання штраф.

- потерпіла просила у зв`язку з воєнним станом поновити строк на подання апеляційної скарги, змінити вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 04 лютого 2022 року та перейти до більш м`якого виду покарання ОСОБА_8 у виді штрафу, застосувавши ст..69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України і призначено йому за цим законом покарання у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не застосовано.

Стягнуто в доход держави судові витрати на проведення експертизи з ОСОБА_8 в розмірі 3089 грн.16 коп.

Скасовано арешти накладені ухвалами слідчих суддів на речові докази.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вважав оскаржуваний вирок незаконним, оскільки призначене ОСОБА_8 покарання є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особи.

Зазначав, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд не врахував, що під час розгляду справи встановлено наявність ряду обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а тому вважав, що суд при призначенні міри покарання ОСОБА_8 мав застосувати ст.69 КК України.

Вказував, що судом не були визнані та не зазначені у вироці такі пом`якшуючі обставини, як:

- постійне місце проживання в АДРЕСА_1 ;

- постійне проживання ОСОБА_8 у будинку разом з батьками, які є пенсіонерами та особами похилого віку, а саме: ОСОБА_11 1960 р.н. та ОСОБА_12 , 1953 р.н.;

- піклування ОСОБА_8 за батьками, допомога їм у сімейних, побутових та інших питаннях, в тому числі тих, що в силу їх похилого віку самостійно без участі сина вирішити неможливо;

- позитивну характеристику за місцем проживання ОСОБА_8 ;

- не вчинення ОСОБА_8 адміністративних правопорушень;

- відсутність у обвинуваченого будь-яких адміністративних стягнень, в тому числі за порушення правил дорожнього руху;

- відсутність судимостей;

- вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин (керування автомобілем Fiat Doblo вперше, за проханням водія допомогти; керування вперше на даній ділянці місцевості по вказаній у вироці суду дорозі і погодні умови (заокруглений вологий відрізок дороги) намитий пісок та щебінь на шляху руху автомобіля, зливу; відсутність заробітку та складне матеріальне становище станом на червень 2021);

- вчинення ОСОБА_8 злочину вперше.

Зазначав, що в справі відсутні обставини, що обтяжують вину ОСОБА_8 або будь-які інші тяжкі наслідки.

Вказував, що позбавлення обвинуваченого волі вкрай тяжко вплине на його батьків-пенсіонерів, позбавить їх синової турботи, а враховуючи строк призначеного покарання та схильність людей у віці до стресу та практичну відсутність імунітету до короновірусної хвороби, може зробити їх вкрай вразливими без догляду особи, яка з ними мешкає та мати летальні наслідки.

Зазначав, що відбування покарання у місцях позбавлення волі вкрай тяжко вплине і на ОСОБА_8 , який до цього часу не притягувався до відповідальності жодного виду, не вчиняв правопорушень і має позитивні характеристики та є працюючою особою.

Просив при розгляді апеляційної скарги дослідити докази, які містяться в матеріалах справи і характеризують ОСОБА_8 .

Потерпіла вважала даний вирок надто суворим та несправедливим.

Вказувала, що ОСОБА_8 в повній мірі були їй відшкодовані збитки, жодних претензій до нього в неї не має, і не було, та не буде в майбутньому, ОСОБА_8 перший, хто кинувся їй на допомогу після ДТП і весь час дуже сильно хвилювався за неї, підтримував разом зі своїми старенькими батьками.

Зазначала, що судом не було взято до уваги обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме те, що ОСОБА_8 повністю та щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, у повному обсязі відшкодував заподіяну шкоду, весь час допомагав потерпілій.

Вказувала, що обвинувачений мешкає зі своїми старенькими батьками, які можуть залишитись без його турботи та догляду, вони і так зазнали стресу, зокрема і через війну, а будуть ще більше хвилюватись, якщо їх сина посадять у тюрму, потерпіла також буде відчувати себе дуже винною перед ними у цьому разі і зазнає сильного стресу, що зовсім не в її інтересах, тим більше, що і сам ОСОБА_8 зазнав ушкодження здоров`я.

Зазначала, що ОСОБА_8 сів за кермо на прохання іншої людини; була велика злива, намитий пісок на повороті, потерпіла добровільно сіла у автомобіль, ОСОБА_8 робив все можливе, щоб уникнути ДТП і відвернути автомобіль від перешкоди, що вона бачила власними очима, проте через те, що дорога була не огороджена від напливу на неї піску та крутий схил, нажаль, ДТП уникнути не вдалося.

Дуже сподівалась і просила застосувати до обвинуваченого більш м`яке покарання, яке не буде пов`язано із позбавленням волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 08 червня 2021 року близько 14 години, ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, здійснював керування транспортним засобом автомобілем Fiat Doblo державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від центру міста вулицею Героїв України в напрямку до вул. Калиновського в м. Кролевець Сумської області, де на заокругленому, вологому відрізку дороги, проявив неуважність.

Під час руху вулицею Героїв України у вище вказаному напрямку, 08 червня 2021 року близько 14 години в межах населеного пункту м. Кролевець Сумської області на заокругленому, вологому відрізку дороги біля господарств №№40-42 по вул. Героїв України в світлу пору доби, ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог пунктів 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, що склалася та не вибрав безпечної швидкості, що призвело до втрати курсової стійкості керованого ним транспортного засобу - автомобіля Fiat Doblo державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з подальшим виїздом його на праве узбіччя та зіткненням з бетонною електроопорою №3, з подальшим перекиданням автомобіля на бік.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Fiat Doblo державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: «ссадна рани волосяної частини голови, лівого колінного суглобу, рвана рана правого плеча, уламкового компресійного перелому тіла 6 грудного хребця 2ст., 11 грудного хребця 1 ст., перелому поперечного відростку 1 поперекового хребця зліва", які відповідно до висновку судово медичної експертизи № 108 від 22.06.2021 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/119-21/8365-ІТ від 23.07.2021, є невідповідності вимогам пункту 21.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, з яких невідповідність пункту 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди:

п. 12.1 Правил дорожнього руху України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.4 Правил дорожнього руху України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , які вимоги апеляційних скарг підтримали, просили пом`якшити обвинуваченому покарання застосувавши ст. 69 КК України, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілої заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються і захисником і потерпілою вирок суду в цій частині не оскаржується.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, захисником обвинуваченого та потерпілою в апеляційних скаргах не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, з яким не погоджувалися захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 , вважали суворим і просили його пом`якшити, застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого який раніше не судимий, злочин скоїв вперше, за місчцем проживання характеризується позитивно, сімейний стан обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих покарання обставин повного визнання вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної шкоди, тобто судом першої інстанції вже були враховані всі ті оставини, про які зазначають апелянти в своїх скаргах, як на підставу застосування ст..69 КК України, і суд дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому суд першої інстанції призначив покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, що є мінімальним покаранням, в межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Водночас, захисник та потерпіла вважали, що таке покарання суворе та існують підстави у застосуванні ст. 69 КК України, з чим колегія суддів погодитись не може.

Так, частиною першою статті 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу.

Тлумачення цієї норми свідчить, що вона надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що можливість застосування ч. 1 ст. 69 КК України є правом, а не обов`язком суду і у тому разі, якщо суд встановить безумовні підстави для призначення обвинуваченому нижчого покарання ніж передбаченого санкцією частини статті інкримінованого йому злочину.

В апеляційних скаргах захисник та потерпіла звертали увагу на те, що обвинувачений повністю та щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, у повному обсязі відшкодував заподіяну шкоду, весь час допомагав потерпілій, проживає та піклується про своїх батьків, що є пенсіонерами, не притягувався до відповідальності жодного виду, не вчиняв порушень, має позитивні характеристики та працює, однак, як вказано вище, всі ці обставини вже були враховані судом першої інстанції, при призначенні покарання і колегія суддів не може визнати їх тими безумовними обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і є підставами для призначення йому менш суворого покарання.

При цьому, відмовляючи в задоволенні апеляційних вимог щодо пом`якшення покарання, колегія суддів безпосередньо враховує обставини вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст.286-1 КК України, а саме те , що обвинувачений вже у денний час - близько 14 години, перебував в стані алкогольного сп`яніння, він сів за кермо транспортного засобу, та керуючи транспортним засобом рухався в населеному пункті по центру міста Кролевець Сумської області, з перевищенням швидкості, тобто він наражав на небезпеку не тільки себе і свою пасажирку (потерпілу), а й становив суспільну небезпеку для оточуючих, і вподальшому не впорався з керуванням та допустив зіткнення з бетонною опорою та подальшим перекиданням автомобіля.

Що стосується доводів апелянтів про те, що позбавлення обвинуваченого волі вкрай тяжко вплине на його батьків-пенсіонерів, позбавить їх синової турботи, а враховуючи строк призначеного покарання та схильність людей у віці до стресу та практичну відсутність імунітету до короновірусної хвороби, може зробити їх вкрай вразливими без догляду особи, яка з ними мешкає та мати летальні наслідки, то колегія суддів також не може визнати ці обставини, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення для особи, яка в денний час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та в центрі міста, свідомо керувала транспортним засобом з перевищенням швидкості.

Не може колегія суддів взяти до уваги і посилання потерпілої, як на підставу для пом`якшення покарання обвинуваченому, на те, що ОСОБА_8 сів за кермо на прохання іншої людини; була велика злива, намитий пісок на повороті, потерпіла добровільно сіла у автомобіль, ОСОБА_8 робив все можливе, щоб уникнути ДТП і відвернути автомобіль від перешкоди, що вона бачила власними очима, проте через те, що дорога була не огороджена від напливу на неї піску та крутий схил, нажаль, ДТП уникнути не вдалося - оскільки прямою причиною ДТП та настілків ДТП спричинення тілесних ушкоджень потерпілій була безпосередньо умисна поведінка обвинуваченого керування транспортним засобом в стані сп`яніння з перевищенням швидкості.

Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_8 про те, що їй в повній мірі були відшкодовані збитки, жодних претензій до обвинуваченого в неї не має і не було та не буде в майбутньому, ОСОБА_8 перший, хто кинувся їй на допомогу після ДТП і весь час дуже сильно хвилювався за неї, підтримував разом зі своїми старенькими батьками, то колегія суддів зауважує, що відповідно до правових позицій, які неодноразово висловлював Верховний Суд в своїх постановах у справах цієї категорії позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, і не має над ними пріоритету.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції в сукупності з іншими обставинами врахував і позицію потерпілої , та призначив обвинуваченому мінімальне покарання, яке визначено санкцією ч.1 ст.286-1 КК України.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді - у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, співрозмірне скоєному, адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, а тому доводи апеляційних скарг про наявність підстав для застосування положень ст.ст.69 КК України є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 04 лютого 2022 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4