Справа № 447/109/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/158/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Коростень Житомирської області, на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2022 року про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись із даною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений покликається на те, що він офіційно працює, бере участь в різних заходах, навчається, хворіє на гепатит В,С.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка заперечила проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання вказаних вище вимог закону дотримано в повній мірі.

Як встановлено судом, 22.03.2012 ОСОБА_6 засуджений Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п.п.4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.01.2016 йому на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання період з 05.10.2010 по 03.07.2012 - 1 рік 8 місяців 28 днів. Кінець строку відбування покарання 08.07.2022. У Миколаївську виправну колонію №50 у Львівській області засуджений прибув 12.09.2019.

Засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці у 2020 році заохочувався 3 рази та 3 рази до нього застосовано вид стягнення у вигляді суворої догани та 14 діб у дисциплінарному ізоляторі. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до проведення ремонтних робіт у відділенні та по підсумках роботи за 4 квартал 2021 року засудженому оголошено подяку. Засуджений перебував на профілактичному обліку, як особа яка схильна до самогубства, відповідно до протоколу №9 ОСОБА_6 знятий з такого обліку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже за період відбування покарання поведінка засудженого ОСОБА_6 не була стабільно позитивною, перебуваючи у ВК №50, такий мав конфлікти із іншими засудженими, відмовлявся працювати, так як було мало грошей.

Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваної ухвали та застосування умовно-дострокового звільнення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 січня 2022 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4