Справа № 760/5320/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2830/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника на ухвалу Соломянського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Соломянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Як випливає із змісту ухвали суду, під час судового засідання прокурор просив про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 в порядку ст.331 КПК України, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вказує, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність, так як остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спрямований проти основ національної безпеки України, та може переховуватись на території РФ, так як відповідно до досліджених доказів, обвинувачена мала намір виїхати до м. Бєлгорода.

Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 07 липня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 04 вересня 2022 року включно.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, вказав, на продовження існування ризиків можливого переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , на суворість покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою, та можливість продовжити надавати іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України з використанням месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», про що свідчить інформація з відкритих джерел, зокрема і із сайту «Миротворець»
На ухвалу обвинувачена та її захисник подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалу суду скасувати та застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на істотні порушення вимог КПК , оскільки суд, а не прокурор, ініціював питання доцільності продовження перебування її під вартою, не надав належної можливості підготувати письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, не врахував, що документи , які посвідчують її особу, вилучені органом досудового розслідування, що виключає ризик ухилення її від суду, а факт перебування її під домашнім арештом забезпечить належну її процесуальну поведінку і виключить можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена вказує на безпідставність посилань суду на інформацію, викладену на сайті «Миротворець», на суворість можливого покарання за кримінальне правопорушення, що їй інкриміновано і не доведено будь-якими доказами, на незаконність дій працівників правоохоронних органів при її затриманні, на ненадання належної оцінки судом даним про її стан здоров`я.

Захисник обвинуваченої у апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та змінити запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 , на особисте зобов`язання, звільнивши з-під варти її із залу суду.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновки суду про доцільність подальшого перебування ОСОБА_6 під вартою обґрунтовані лише виключно за мотивами можливого покарання у виді позбавлення волі на строк більше 12 років, оскільки доказів наявності ризиків її ухилення від суду чи вчинення інших кримінальних правопорушень прокурором не надано.

Також звертає увагу на дані про особу обвинуваченої, яка має похилий вік, постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, активно займається громадською діяльністю, має вікові хронічні захворювання.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає про незаконність прийнятого 13.03.2022 року рішення про арешт ОСОБА_6 , яке ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор повідомлений, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його особистою участю до суду не надійшло, тому його неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену, яка підтримала лише власну апеляційну скаргу, її захисника, який підтримав апеляційні скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що судом , а не прокурором було поставлено на обговорення питання доцільності продовження її тримання під вартою, під час якого прокурором фактично заявлено таке клопотання , не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки такі дії суду вимогам ст.331 КПК України не суперечать.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п. 1,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, та ухвалив судове рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачену у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом першої інстанції також в повній мірі обґрунтована відповідність вимогам суспільного інтересу із врахуванням презумпції невинуватості для продовження дії такого запобіжного заходу як тримання під вартою обвинуваченої.

Таким чином, на думку апеляційного суду, в цьому випадку суспільний інтерес перебування підозрюваного під вартою, переважає особистий інтерес обвинуваченої.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченої та захисника про відсутність належних та допустимих доказів наявності її вини у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченої під час судового розгляду.

Посилання обвинуваченої та її захисника на наявність у неї позитивних характеристик, постійного місця проживання, відсутність судимостей, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків її неправомірної поведінки, а відомості щодо стану її здоров`я були перевірені судом першої інстанції та не знайдено обставин, які б вказували на неможливість перебування обвинуваченої в СІЗО.

Всі інші доводи апеляційних скарг, зокрема щодо наявності ризиків, передбачених п.п.1,5 ст.177 КПК України, були досліджені судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києвавід 07 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: