КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/2782/21 Провадження № 11-кп/824/2840/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту із застосуванням до нього електронного засобу контролю за місце його реєстрації та проживання, а саме: АДРЕСА_1 із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 02 вересня 2022 року включно на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України без альтернативи внесення застави.

Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, маючи непогашену судимість, може переховуватись від суду та впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані у судовому засіданні.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та незаконною.
Апелянт вказує на те, що до ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 серпня 2021 року було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та за весь час дії цього запобіжного заходу обвинувачений жодного разу не порушив обов`язків, покладених на нього судом.
Щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, то захисник зазначає, що причини смерті потерпілого ОСОБА_8 не встановлені.
Апелянт вказує на те, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення є надуманими та жодних доказів причетності обвинуваченого до вчинення цих дій матеріали провадження не містять.
Захисник вважає, що ризик переховування від суду нівельований тим, що ОСОБА_7 протягом дев`яти місяців знав про розслідування кримінального провадження та з метою повного сприяння слідству з`являвся на всі процесуальні та слідчі дії, жодного разу до нього не застосовувались передбачені законом заходи примусу.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання, має на вихованні доньку та батьків пенсіонерів, офіційно працевлаштований, отже ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання.
Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то сторона захисту відповідально заявляє про відсутність будь-якого наміру у обвинуваченого зустрічатись і тим паче впливати на свідків поза кримінальним процесом.
Звертає увагу на те, що єдиний свідок обвинувачення ОСОБА_9 не проживає за місцем реєстрації та сторона обвинувачення не знає його місце перебування, при цьому свідок має психічні розлади з дитинства, а всі його близькі родичі впевнені, що ОСОБА_9 дав неправдиві показання з ціллю не сплачувати борг ОСОБА_7 , а також не виключають того, що саме свідок міг побити ОСОБА_8 , отже, як вважає захисник, ризик впливу на свідків не є виправданим.
Апелянт підсумовує, що клопотання про продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою не містить жодного переконливого доказу існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не переслідує ніякої суспільної мети та його задоволення може завдати непоправної шкоди сімейному та соціальному життю обвинуваченого.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, маючи непогашену судимість, може переховуватись від суду та впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані у судовому засіданні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
В той же час, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Доводи захисника про те, що ризик переховування від суду нівельований тим, що ОСОБА_7 не порушував своїх обов`язків під час застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.

Щодо доводів захисника про те, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення є надуманими та матеріали кримінального провадження не містять доказів його причетності до цих кримінальних правопорушень, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
При цьому апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Поряд з цим, твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, офіційно працевлаштований, має доньку та на його утриманні перебувають батьки пенсіонери не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 02 вересня 2022 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4