Справа № 754/1256/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1022/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючу, не заміжню, проживаючи за адресою АДРЕСА_1 , раніше судиму вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.76,79 КК України з іспитовим строком 2 роки,-

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначено їй покарання у вигляді вісімдесяти годин громадських робіт.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді двох років одного дня позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування ОСОБА_7 покарання рахувати з моменту затримання та поміщення до Київського СІЗО.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, вчиненого за наступних обставин.

20 січня 2021 року приблизно о 03.10 год. обвинувачена ОСОБА_7 знаходячись в торговому залі магазину «МЕТРО», що по вул. С. Лифаря, 2а в м. Києві переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, з полиці магазину таємно викрала чуже майно, що належало ТОВ «Метро Кеш Енд Кері», а саме акумуляторну батарею із зарядним пристроєм «GP2/2700», вартістю 274 грн.92 коп., упаковку акумуляторів «GP1300AAHCE-U2, вартістю 166 грн., 58, зарядний пристрій «Promate Biplug, вартістю 208 грн.25 коп., акумулятор «GP1300AAHCE-U2», вартістю 62 грн., 46 коп., а всього майна на загальну суму 712 грн. 21 коп., однак ОСОБА_7 не довела свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки при виході з магазину була затримана працівниками служби охорони магазину.

Не погоджуючись із вказаним вироком захисником обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року із застосування положень ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

Так, ОСОБА_7 свою вину визнала в повному обсязі, щиросердечно розкаялася, активно сприяла слідству у розкритті злочину. Обвинувачена має стійкі соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню та малолітню дитину, працює як фізична особа - підприємець, має у власності житло, позитивно характеризується за місцем проживання.

За час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкувала про скоєне нею кримінальне правопорушення та проявила щиросердне каяття.

Однак, суд першої інстанції при винесенні вироку визнав обставиною, що пом`якшує покарання тільки щире каяття, хоча у мотивувальній частині вироку судом встановлено, що обвинувачена активно сприяла органам досудового розслідування в розкритті злочину. В свою чергу активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно п.1 ч.1 ст.66 КК України. Вказані обставини не були належним чином враховані судом при призначенні покарання.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, тяжкості злочину, на думку сторони захисту, суд мав можливість та законні підстави призначити більш м`яке покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Захисник ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився та надіслав клопотання, в якому просив провести апеляційний розгляд у його відсутності. Обвинувачена ОСОБА_7 не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у відсутності її захисника.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження за участю обвинуваченої ОСОБА_7 та без участі її захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав необґрунтованими її вимоги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Разом із тим доводи захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосування судом закону, який підлягає застосуванню (ст. 69 КК) та про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої через суворість є безпідставними.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, відомості, які характеризують особу обвинуваченої, зокрема, те що вона раніше судима та вчинила даний злочин в період іспитового строку, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню та малолітню дитину, не працює.

Щире каяття, визнано районним судом як обставина, яка згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 , а рецидив злочинів відповідно до ст.67 КК України, визнано обставиною, що обтяжує покарання.

При цьому доводи апеляційної скарги про наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_7 ознак активного сприяння розкриттю злочину є неспроможними і спростовуються матеріалами провадження.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).

Усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачена не повідомила. Така поведінка обвинуваченої не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству. Визнання вини ОСОБА_7 та щире каяття після її затримання є окремими обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК і вже були враховані судами.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення їй покарання у межах санкції ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, із урахуванням положень ст.ст.71,72 КК України, у виді 2 років 1 дня позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному. Підстав для застосування положень ст.69 КК України не встановлено.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року, залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :