Справа № 463/7483/21 Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 11-кп/811/637/22 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2022 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

встановила:
ухвалою суду першої інстанції запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжений ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова, останній раз від 03 червня 2022 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 змінено на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, до 14 вересня 2022 року, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

При прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції врахував характеризуючі дані обвинуваченої та її стан здоров`я.

Прокурор у апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 .

Крім того, прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки про існування оскаржуваної ухвали довідався лише 25.07.2022 року на офіційному вебпорталі судової влади.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Зазначає, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу. Вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не здатен забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, представника потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченої та її захисника, які заперечили проти її задоволення, розглянувши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

З огляду на те, що прокурор не був присутнім під час оголошення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, а про існування такої дізнався 25.07.2022 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин, а тому його слід поновити.

Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, на розгляді у Личаківському районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
14.07.2022 року прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 терміном на 60 днів.
Ухвалою суду першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк 2 місяці до 14.09.2022 року.
Колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованого їй злочину, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 199 КПК України, колегія суддів вважає, доведеним прокурором, що ризики вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу не зменшились.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном у особливо великих розмірах, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, незаміжня, на утриманні дітей не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів та її можливість переховуватися від суду.
Обвинувачена ОСОБА_6 не працює, не має стабільного доходу, а тому є підстави вважати, що вона продовжить вчиняти нові, зокрема майнові кримінальні правопорушення.
В процесі розгляду апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що у кримінальному провадженні слід допитати свідків обвинувачення, а тому існує ризик незаконного впливу на них з боку обвинуваченої.
При прийнятті рішення про зміну запобіжного заходу обвинуваченій суд першої інстанції не вмотивував відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а покликався лише на стан її здоров`я.
Проте, згідно з листом Філії ЦОЗ ДКВС України у Львівській області від 24.05.2022 року, стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_6 задовільний.
З огляду на те, що обвинувачена не має постійного місця реєстрації, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування до неї домашнього арешту за місцем проживання матері обвинуваченого ОСОБА_8 .
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не зазначив обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у видів тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_6 .
З врахуванням вищевказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що запобіжний захід у виді домашнього арешту буде недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченою, покладених на неї, процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, зазначеним у клопотанні прокурора.

Відтак, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року відносно ОСОБА_6 слід скасувати в частині зміни запобіжного заходу та ухвалити нову ухвалу, якою продовжити їй строк тримання під вартою, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства, що є необхідним та достатнім для виконання нею процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:
поновити прокурору Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року.

Апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2022 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 в частині зміни запобіжного заходу скасувати.

Клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів без визначення розміру застави, який рахувати з часу фактичного затримання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3