Справа № 524/1966/22
Провадження № 1-кс/524/661/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 , за участі: - секретаря судового засідання ОСОБА_2 , - прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , - підозрюваної ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної:
ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області, українки, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючої, незаміжньої, на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, -

в матеріалах досудового розслідування внесеного 23 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ відділення поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді із клопотанням за погодженням з прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.
Слідчий вказує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а саме таємного викрадення чужого майна вчиненого повторно та в період воєнного стану, зокрема таємному викраденні майна належного ОСОБА_6 на загальну суму 4700 грн., що мало місце 23 березня 2022 року за місцем проживання ОСОБА_6 у буд. АДРЕСА_3 після спільного вживання вказаними особами спиртних напоїв.
Слідчий з посиланням на наявність вказаних у клопотанні перелічених доказів, які за її висновком доводять наявність обґрунтованої підозри щодо скоєння підозрюваною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вважав, що наявні ризики в сукупності з обґрунтованою підозрою в силу ч. 2 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрювана вчинила тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, під загрозою покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, з метою зміни показів, що в подальшому може унеможливити належним чином провести слідчі дії та надати показання останніми у судовому засіданні, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, що є підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення.
Підозрювана ОСОБА_4 з клопотанням погодилася, вказала, що їй буде краще перебувати під вартою.
Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора та пояснення підозрюваної, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Частиною 6 статті 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із наданих суду матеріалів клопотання в рамках кримінального провадження, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні поставленого їй у вину кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше. При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки. Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Республіка Польща (заява № 38797 від 03.11.2003р.).
Розглядаючи дане клопотання, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», заява № 26772/95 від 10.04.1994 р. та у справі «Харченко проти України», заява №40107/02 від 10.02.2011 р.).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»): тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», заява № 38717/04 від 14.10.2004 р.).
Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.
Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.
Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.
Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курт проти Туреччини» (заява від 11.05.1994 р.) тримання під вартою не можна виправдати тільки тяжкістю злочину та у справі «Мамедова проти Росії» (заява № 7064/05 від 06.01.2005 р.), де вказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходу розслідування є недостатнім. Також, даним рішенням зазначено, що ризик знищення доказів втрачає свою значимість після їх повного зібрання.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Під час розгляду слідчим суддею клопотання, прокурором та слідчим не було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують всі одночасно ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні щодо необхідності та з метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , а також обставин, передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним в клопотанні, з урахуванням кримінального процесуального законодавства України, Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема, з урахуванням того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежує право особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 цієї Конвенції, і, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу з врахуванням правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».
Слідчий суддя вважає, що посилання слідчого і прокурора на те, що підозрювана буде впливати на свідків та потерпілого, а також на те, що підозрювана буде ухилятися від явки до органу досудового слідства та суду, є фактично не доведеними, а також, що ними не були наведені у судовому засіданні жодні належні обґрунтовані та переконливі доводи на підтвердження наявності всіх ризиків передбачених у п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Натомість, слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а звідси посилання слідчого та прокурора на наявність такого ризику, як вчинення інших кримінальних правопорушень підозрюваною відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є прийнятними.
Одночасно, слідчий суддя враховує, що підозрювана визнає вину у вчиненні злочину, сприяє органу досудового розслідування в розкритті вчиненого злочину, повернула добровільно частково викрадене майно. При цьому, слідчий суддя констатує і ту обставину, що підозрювана не ухилилася від явки до суду для розгляду даного клопотання.
Посилання слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засіданні на наявність у підозрюваного судимостей, а також про притягнення до кримінальної відповідальності шляхом направлення до суду обвинувального акту за раніше вчинене кримінальне правопорушення, факт заявлення самою підозрюваною згоди на обрання стосовно неї запобіжного заходу у виді утримання під вартою, слідчий суддя приймає до уваги, як такий ризик, що вказує на можливість вчинення підозрюваною інших кримінальних правопорушень, однак, такі обставини не є однозначно абсолютними і беззаперечними, виключними та однозначними підставами для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Також, слідчий суддя, враховує, що підозрювана має як зареєстроване, так і фактичне місця проживання, наявність рідних братів та їх проживання за зареєстрованим місцем проживання підозрюваної, відсутність перебування підозрюваної на обліку у лікувально-медичних закладах психіатричного та наркологічного напрямків, наявність позитивної характеристики виданої старостою Недогарківського старостинського округу за фактичним місцем проживання підозрюваної.

Відсутність у підозрюваної власної сім`ї не свідчить про відсутність певних соціальних зв`язків, оскільки з пояснень ОСОБА_4 постає, що вона має братів, які проживають у с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області.

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме цілодобовий домашній арешт.
Керуючись ст. 181, 183, 193-197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУ НП ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в матеріалах досудового розслідування внесеного 23 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Майбородівка Кременчуцького району Полтавської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.
Покласти на підозрювану ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора та суду обов`язково за першою вимогою.
Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали визначити до 21 травня 2022 року.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання та контролю органу досудового розслідування за місцем проживання підозрюваної.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: