Справа № 442/111/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/147/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2021 р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Свидник Турківського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 26435,00 (двадцять шість тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень - моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 07.01.2019 приблизно о 20 годині на ділянці дороги на вулиці Самбірській в м.Дрогобичі Львівської області, навпроти будинку №78, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» модель 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м.Самбора, всупереч вимогам чинних Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: п.1.5, згідно якого «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.2.3, згідно якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п.12.3, згідно якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п.18.1, згідно якого «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби, зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не стежив за дорожньою обстановкою, проявив неуважність та при виникненні небезпеки для руху, а саме, з моменту виходу пішохода ОСОБА_8 на нерегульований пішохідний перехід, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода, який переходив дорогу справа наліво відносно руху автомобіля.

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 29 грудня 2021 року і направити справу на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що, суд першої інстанції не врахував твердження обвинуваченого, що 07.01.2019 р., коли сталось ДТП, знака «пішохідний перехід» на дорозі не було. Слідство не вживало заходів до проведення слідчих експериментів в час та за умов максимально наближених до тих, за яких сталася ця дорожньо-транспортна подія. Лише влітку 2020 року були проведені слідчі експерименти. Наголошує на тому, що його автомобіль був у технічно справному стані, про що свідчить висновок експерта № 336 від 25.02.2019 р.

Вказує на те, що гальмівний шлях в ожеледицю збільшується, що не враховано експертами при дачі висновків про причини виникнення ДТП, не враховані питання про вплив дорожніх умов (ожеледиця, снігове покриття, утрамбований сніг на пішохідному переході) і чи можливо було уникнути ДТП. У висновки експертиз покладено дані слідчих експериментів, проведених влітку 2020 року, що є недопустимим. Вважає, що за таких обставин, експертизи, проведені на підставі отриманих даних в результаті цих вищезгаданих слідчих експериментів, не можуть мати доказового значення та розцінюються як неналежні докази.

Також звертає увагу на різницю у показах подружжя ОСОБА_9 на досудовому слідстві про те, чи була дитина на руках у батька, чи він взяв дитину на пішохідному переході. Ні досудовим слідством, ні судом не досліджувалися дії потерпілого ОСОБА_8 як пішохода, для якого також є встановлені правила поведінки в таких умовах.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Окрім того, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін. Додатково пояснив, що його дитина, яку вів за руку по пішохідному переходу, після цієї події хворіє та лікується у психоневрологічному диспансері. Зазначив, що перед ударом машини встиг взяти дитину на руки, а удар прийшовся йому в спину в ділянку хребта, у зв`язку з чим він став інвалідом 3-ї групи.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора та потерпілого, що висловилися про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та доводиться належними та допустими доказами у справі, до яких у сторони захисту під час досудового слідства не було жодних зауважень, які детально описані та дослідженні судом першої інстанції в оскарженому вироку. Дані докази узгоджуються між собою та зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, і не потребують повторного дослідження.

Відтак доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції дав необґрунтовану та однобічну оцінку доказам, проігнорував різницю у показах подружжя ОСОБА_9 , а також той факт, що слідчі експерименти проводились із порушенням норм КПК України, є голослівними, нічим не підтверджені та не заслуговують на увагу. Окрім того, у своїй апеляційній скарзі обвинувачений жодним чином не конкретизує, яким саме доказам суд дав необґрунтовану та однобічну оцінку.

Також обвинувачений на досудовому слідстві не висловлював будь-яких заперечень проти проведених слідчих дій, підписав власноручно всі протоколи та не мав жодних зауважень до них.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї винуватості у вчиненому є лише способом уникнення кримінальної відповідальності за вчинене та спростовується даними, що містяться у висновках судових експертиз №336 від 25.02.2019р., № 339 від 12.03.2019 р. та № 367 від 29.11.2019 р., показами потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про обставини даної ДТП.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, конкретні обставини справи.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_6 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни покарання колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2021 р. щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4