Номер провадження: 11-сс/813/1207/22
Справа № 496/3504/22, 1-кс/496/1445/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за володільця майна ОСОБА_6
захисника-адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.08.2022 року про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000027 від 09.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановила:

Цією ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.08.2022 року частково задоволено клопотання старшого слідчого Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, капітана поліції ОСОБА_8 , та накладено арешт на транспортний засіб Mercedes-Benz 110CDI, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , без застосування заборони користування та розпорядження.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя, врахувавши обставини вчинення ймовірного злочину, так як вони викладені в клопотанні слідчого, правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст. 167, 170, 171 КПК України, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, прийняту з порушенням кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що автомобіль не був знаряддям кримінального правопорушення, не зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки слідчим не доведено яким саме чином автомобіль має відношення до вказаного кримінального провадження. Тому вважає, що правових підстав для арешту майна у слідчого судді не було. Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 не є підозрюваним, обвинуваченим у кримінальному проваджені, в рамках якого було накладено арешт.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та скаржника ОСОБА_6 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, вислухавши аналогічне прохання в судових дебатах, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, старшим слідчим Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, капітаном поліції ОСОБА_8 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке зареєстроване 09.01.2022 року в ЄРДР за №0000027, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
12.08.2022 року старший слідчий Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, капітан поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чорнорморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , звернувся до Біляївсього районного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно, зазначене у ньому, посилаючись на те, що воно має ознаки речового доказу.
Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000027 від 09.01.2022 року, про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій по її відчуженню та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а постановою старшого слідчого Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, капітаном поліції ОСОБА_8 , від 12.08.2022 року транспортний засіб визнаний речовим доказом (а.п. 15-16).
Крім того, слідчий суддя дійшов висновку, що таке обмеження права власності як арешт майна без застосування заборони користування та розпорядження, в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Тому доводи апелянта на те, що ОСОБА_6 не є підозрюваним, обвинуваченим у кримінальному проваджені, є безпідставними.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, авторам апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування решту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376 ч.2, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду, -
постановила:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 24.08.2022 року про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000027 від 09.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .