Справа № 461/5404/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/48/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження № 0001205 за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 06.12.2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Волсвин, Червоноградського району, Львівської області, українця, громадянина України, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м.Львова від 06.12.2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі,

- за ч.3 ст.185 КК України, із застосуваннямст.69 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін - тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту його затримання, а саме з 25.06.2021 року.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Апелянт просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Апелянт, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання було враховано, з огляду на поведінку обвинуваченого, його відношення до вчиненого, переживання за необдуманість поступку, каяття ОСОБА_7 яке є щирим, оскільки зізнався у вчинені ще кількох злочинах під час перебування у СІЗО, а також наявністю у нього хронічних захворювань, крім того є інвалідом III групи, тривале перебування останнього в місцях позбавлення волі може негативно позначитись на його здоров`ї та не буде сприяти його виправленню. Потерпілим відшкодована завдана шкода та вони не наполягають на суворому покаранні. Зазначені обставини у своїй сукупності, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та є підставою для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України.

Водночас, суд першої інстанції, приймаючи рішення про застосування ст. 69 КК України, не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів. У вироку суд не вказав, яким чином наведені ним пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про особу ОСОБА_7 виходячи з індивідуальних особливостей вчинення кримінальних правопорушень та категорії посягання на охоронювані права і свободи осіб, істотно знижають ступінь тяжкості а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення йому покарання нижче від найнижчої межі визначеної у санкції ч.3 ст.185 КК України. Відтак рішення про застосування ст. 69 КК України не можна вважати обгрунтованим та вмотивованим.

Зокрема апелянт вважає, що судом не надано жодної оцінки тому, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, зокрема за тяжкі злочини проти власності: 07.09.2012 вироком Галицького районного суду м. Львова за ч. 1 ст. 358 КК України до 1 місяця арешту, 21.03.2013 Галицьким районним судом м. Львова за ч. З ст. 185, ст. 198, ч. З ст. 357 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, 26.01.2017 вироком Яворівського районного суду за ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 156 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, 11.06.2018 вироком Залізничного районного суду м. Львова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, 09.09.2019 Буським районним судом за ч. З ст. 15, ст. 198, ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Відбувши покарання за вказаними вироками, маючи непогашену судимість, ОСОБА_7 уже 17.06.2021, 22.06.2021 та 23.06.2021 вчинив 3 крадіжки, з яких 2 - пов`язані із проникненням до приміщення та є тяжкими злочинами. Водночас наявність хронічних захворювань та інвалідності III групи не перешкодило вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, врахував відшкодування обвинуваченим шкоди. Водночас відшкодування шкоди (у даному випадку - повернення майна) є обов`язком обвинуваченого та свідчить про усунення ним негативних наслідків вчинених злочинів, однак не знижує жодним чином ступінь тяжкості таких.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 17.06.2021, близько 01:20 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи шкідливі наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та що його дії є непомітними для сторонніх осіб, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 вартістю 5000 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 22.06.2021 в період часу з 05:00 год. по 05:30 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи шкідливі наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та що його дії є непомітними для сторонніх осіб, таємно проник в приміщення квест кімнати «ENIGMA», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яким користується ОСОБА_10 та таємно викрав із стійки адміністратора ноутбук чорного кольору марки «HP» CND92689C2 вартістю 20999 грн, ноутбук чорного кольору марки «HP Pro BooK 4045С» вартістю 7000 грн., планшет чорного кольору марки «Lenovo» вартістю 2000 грн., комплект рацій чорного кольору марки «Baofeng BF 888S» вартістю 686 грн. 69 коп., заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 30685 грн. 69 коп. тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , 23.06.2021, приблизно о 16:35 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи шкідливі наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає та що його дії є непомітними для сторонніх осіб, таємно проник в готельний номер готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав мобільний телефон марки «Meizu» сірого кольору у чохлі чорного кольору вартістю 2000 грн., портативне зарядне чорного кольору вартістю 550 грн., паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_11 НОМЕР_3 , ID-паспорт, виданий на ім`я ОСОБА_11 № НОМЕР_4 , заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2550 грн, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, а також вірно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статі обвинувачення з врахуванням вимог ст. 69 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення нетяжкого та тяжкого злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні. Обставинами, які пом`якшують покарання, є те, що ОСОБА_7 повно і беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаявся і висловив готовність понести справедливе покарання. Характеристика у ОСОБА_7 є формальна, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває.

При цьому судом першої інстанції, при призначені покарання, було враховано, що потерпілим повністю відшкодована завдана злочином шкода, про що в матеріалах справи є відповідні розписки, і потерпілі не настоювали на суворості покарання.

Також судом першої інстанції було детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення ним кримінальних правопорушень, рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, наслідки суспільно-небезпечних діянь останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Наявність у обвинуваченого попередніх судимостей не являється забороною для застосування до нього вимог ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання суд апеляційної інстанції не вбачає.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 06.12.2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: