ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/371/22 Справа № 204/8564/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника особи, щодо якої розглядається питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року було задоволено заяву представника Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоровя і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України та продовжено застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Згідно висновку комісії лікарів психіатрів за останні шість місяців психічний стан ОСОБА_7 залишався нестабільним: маячні ідеї переслідування, збитку, буденних відносин на адресу конкретних осіб зберігали свою актуальність для пацієнта. При обговорення хворобливих переживань помітно афектувався, був впевнений в їх реальності. Повідомляв: «міліціонери, які брали участь у моєму затриманні в 1998 році, переслідували мене, один з них жив на моїй вулиці, а потім спеціально переїхав жити поблизу моєї дачі… вони слідкували за мною, переписувалися по інтернету, відстежували де я знаходжусь… хотіли відібрати мою дачну ділянку, закидали мені у вікно запальні гранати… у мене є фото». Маячні ідеї переслідування на адресу лікаря закладу на поведінку пацієнта не впливали, маячна фабула тенденції до розширення не мала. Зберігались емоційні розлади: спалахливість, дратівливість. Виявлялись виражені формальні порушення мислення у вигляді паралогічності, витіюватості суджень, зісковзувань. Продовжував дисимілювати агресивну поведінку в минулому (коли вдарив сусіда сокирою, ходив з вилами, розбив скло в автомобілі), описану в медичній документації, шляхом заперечення. Вважав себе потерпілим, вбачав злочинний умисел міліції в тому, що потрапив на примусове лікування. Формально погоджувався з необхідністю лікування, але пояснював це не наявністю хронічного психічного захворювання, а тим, що його «підсадили на ліки, то ж тепер доведеться приймати їх, бо є залежність». Психічно хворим себе не вважав. Жаль з приводу скоєного не висловлював, тяжкості і протиправності не розумів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше продовження лікування ОСОБА_7 в умовах Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», тобто в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, буде відповідати вимогам закону та потребам особи, щодо якої вирішується питання.

Захисник не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк апеляційного оскарження судового рішення, ухвалу скасувати та відмовити в продовженні заяви про продовження застосування заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що підстав для продовження заходів медичного характеру саме такого виду немає. Висновок, який був наданий суду, щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_7 є таким, що частково не відповідає фактичним обставинам та є упередженим щодо ОСОБА_7 .
Зауважує, що з того моменту, як ОСОБА_7 поступив в зазначений заклад, лікарі, які наглядають за ним, не приймають до уваги, вважають надуманими його пояснення щодо вчинення відносно нього та його перестарілої матері кримінальних правопорушень, та пояснення ОСОБА_7 щодо обставин, які стали підставою для звинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення.
Зазначає, що лікарі не бажають з`ясувати всі обставини, формально відносяться до виконання своїх обов`язків, незважаючи на те, що мають можливість поспілкуватися з рідною сестрою ОСОБА_7 , яка постійно провідує свого брата в лікарні. До історії хвороби ОСОБА_7 були надані всі письмові документи на підтвердження того, що він говорить правду щодо неправомірних дій сусідів відносно нього.
Вважає, що суд не врахував, що ОСОБА_7 вчинив діяння, яке не є тяжким. В психіатричній лікарні ОСОБА_7 перебуває з жовтня 2017 року, тобто він повністю відбув покарання за ч. 1 ст. 122 КК України.
Суд прийняв до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів, але зовсім не врахував пояснення ОСОБА_7 , які він давав суду щодо свого психічного стану та дійсно пояснив суду, що він захищався.

Посилається на формальне ставлення лікарів до виконання своїх посадових обов`язків та необ`єктивне оцінювання психічного стану ОСОБА_7 .
Вважає, що на цей час немає підстав утримувати ОСОБА_7 в установі з суворим наглядом. Більше року ОСОБА_7 до поміщення в цей заклад перебував в лікарні зі звичайними умовами і не було ніяких питань щодо неможливості такого перебування. ОСОБА_7 не вчиняв дій, спрямованих проти життя будь-кого, його поведінка не є небезпечною для оточуючих осіб, а негативні висловлювання щодо лікарів, які не бажають вислуховувати його, та не сприймають належним чином обставини, які їм повідомляє ОСОБА_7 , не є підставою утримання його у умовах з суворим наглядом.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу представник медичного закладу ОСОБА_9 просить у задоволенні апеляційної скарги адвоката відмовити в повному обсязі у зв`язку з її необґрунтованістю, ухвалу суду залишити без змін.
Посилається на те, що за результатами розгляду заяви представника закладу про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом стосовно ОСОБА_7 судом було прийняте обґрунтоване рішення.
Під час апеляційного розгляду особа, щодо якої розглядається питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Враховуючи, що адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу на ухвалу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в межах строку, визначених п.1 ч.2 ст. 395 КПК України, тому строк апеляційного оскарження судового рішення не пропущений та не потребує поновлення.
Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 514 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Частиною 1 статті 95 КК України також передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно матеріалів справи суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків і алкоголю МОЗ України» № 1009 від 26.10.2021 року, дійшов висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Такий висновок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам даної справи, і узгоджується з вказаними вище вимогами закону.
Так, згідно вказаного вище висновку комісії лікарів-психіатрів № 1009 від 26.10.2021 року, ОСОБА_7 страждає на шизофренію, параноїдної форми, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром. Код згідно з чинним переглядом МКХ-10 F20.00.
Колегія суддів зважає, що згідно цього ж висновку, психічний стан ОСОБА_7 залишається нестабільним, характеризується наявність актуальних, афективно забарвлених маячних ідей переслідування, збитку, буденних відносин на адресу конкретних осіб. Зберігаються емоційні розлади: спалахливість, дратівливість. Виявляються виражені формальні порушення мислення у вигляді паралогічності, витіюватості суджень, зісковзувань. Продовжує дисимілювати агресивну поведінку в минулому (коли вдарив сусіда сокирою, ходив з вилами, розбив скло в автомобілі), описану в медичній документації, шляхом заперечення. Необхідності лікування не розуміє. Психічно хворим себе не вважає. Жаль з приводу скоєного не висловлює, тяжкості і протиправності не усвідомлює. За таким станом пацієнт продовжує зумовлювати особливу небезпеку для оточуючих.
Відповідно до ст. 17 Закону України „Про психіатричну допомогу від 22 лютого 2000 року, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.
Згідно ст. 19 наведеного Закону, примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.
Колегія суддів вважає, що висновок комісії лікарів психіатрів ДФ Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України щодо ОСОБА_7 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».
За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.
Доводи адвоката про те, що в матеріалах справи щодо ОСОБА_7 відсутні відомості про оцінку ризику скоєння останнім суспільно-небезпечного діяння, на думку колегії суддів, є необґрунтовані.
Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про формальне ставлення лікарів до виконання своїх обов`язків та необ`єктивне оцінювання психічного стану ОСОБА_7 , оскільки будь-яких фактів та доказів з цього приводу апелянтом надано не було.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої вирішується питання про продовжєення застосованя примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника особу, щодо якої розглядається питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2021 року про продовження застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4