УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року
м. Київ

справа № 753/12687/21
провадження № 51-607 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Чехії, уродженця м. Вальтіце, Чеської Республіки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України (далі КК),
встановив:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 126 КК, та призначено йому покарання у виді 160 годин громадських робіт.
Також вирішено питання про процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він 27 травня 2021 року близько 21 год 00 хв, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Ford EDGE», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони станції метро «Харківська» по вул. Ревуцького у м. Києві, здійснив маневр повороту з середнього ряду у крайню ліву смугу, тим самим спричинив перешкоджання руху автомобілю марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала ОСОБА_6 . Проїхавши далі та зупинившись на забороняючий сигнал світлофора на перетині вулиць Тростянецька та Архітектора Вербицького у м. Києві. ОСОБА_7 на вищевказаному автомобілі під`їхав до ОСОБА_6 та через переднє відкрите вікно розпочав з останньою словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.
У ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій щодо ОСОБА_6 .
Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій щодо ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 сидячи за кермом вищевказаного автомобіля через переднє відкрите вікно правою рукою застосував газовий балон дратівливої дії в обличчя ОСОБА_6 , завдавши останній фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.
Київський апеляційний суд ухвалою від 26 грудня 2021 року залишив без змін вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 126 КК.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить судові рішення щодо ОСОБА_8 змінити, призначити йому покарання за частиною 1 статті 126 КК у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Відповідно до статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у статті 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, призначаючи засудженому покарання, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який визнав вину у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, негативних характеристик немає, не перебуває на спеціальних обліках, раніше не судимий, та вважав за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 126 КК у виді 160 годин громадських робіт.
Апеляційній суд врахував й думку потерпілої, яка в суді апеляційної інстанції зазначила, що обвинувачений має нести покарання, призначене судом першої інстанції, оскільки обвинувачений не вибачився, поводився з нею по-хамськи та в поданих її представником запереченнях просили залишити вирок суду без змін.
Тому колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що призначене судом ОСОБА_9 покарання у виді 160 годин громадських робіт, за видом та розміром є достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так іншими особами.
Апеляційний суд, перевіряючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за доводами апеляційної скарги захисника, дійшов висновку, що всі обставини суд першої інстанції врахував, у зв`язку з чим призначив достатнє та справедливе покарання, з чим погоджується і колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду, постановлена за наслідками апеляційного провадження, відповідає вимогам статті 419 КПК, є належно вмотивована та обґрунтована.
З прийнятим судами рішенням погоджується і колегія суддів, та, виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, вважає покарання, призначене ОСОБА_9 , справедливим та домірним вчиненому. Саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення засудженого та сприятиме виконанню мети покарання, передбаченої частиною 2 статті 50 цього Кодексу.
Закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого злочину, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових злочинів.
Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які з додержанням засад верховенства права та законності було реалізовано при постановленні судових рішень у цьому провадженні.
Крім того не заслуговують на увагу доводи захисника про неможливість виконати такий вид покарання як громадські роботи через те, що ОСОБА_7 більшість часу перебуває у відрядженні за кордоном та не знаходиться за місцем свого проживання, адже, відповідно до статті 56 КК громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3