Справа № 727/1947/22
Провадження № 1-кп/727/207/22
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі суду присяжних:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

учасників кримінального підготовчого провадження:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

сторони захисту: - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Шевченківського районного суду м. Чернівці справу з обвинувальним актом в рамках кримінального провадження за №000329 від 08.09.2021 року відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого не працюючого, раніше в силу вимог ст. 89 КК України, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України, - В С Т А Н О В И В:

До розгляду в Шевченківський районний суд м. Чернівці поступила справа з обвинувальним актом в рамках кримінального провадження за №000329 від 08.09.2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 ч.1 КК України.

Ухвалою від 23.03. 2022 року наведену вище справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

З`ясувавши в сторін підготовчого кримінального провадження думку щодо питань передбачених вимогами ст. 314-315 КПК України, суд вважає можливим призначити кримінальне провадження до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні, з викликом в судове засідання сторін кримінального провадження, виходячи з наступного.

Кримінальне провадження вищенаведене підсудне Шевченківському районному суду м. Чернівці. Підстав для закриття або зупинення кримінального провадження немає. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України. Порушень вимог закону, без усунення яких кримінальне провадження не може бути призначено до судового розгляду не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Згідно з п. 24 ст. 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

В підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у носіння, зберігання, придбання, збут бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, з передбаченим безальтернативним покаранням у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Зазначає, що вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд визнав обґрунтованими та врахував встановлені обставини, в тому числі наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення. З метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідка ОСОБА_6 , з яким знайомий та якому збував бойові припаси та вибухові пристрої, переконуючи його давати неправдиві показання або відмовитись від дачі показань. Вказаний ризик існує через те, що показання свідка мають важливе доказове значення в кримінальному провадженні, а ОСОБА_5 , знаючи свідка, може намагатись здійснювати незаконний вплив на нього з метою надання неправдивих показань, зміни вже наданих показань або відмови від надання показань у кримінальному провадженні. Вказують про наявність і ризику вчинення нового злочину, оскільки ОСОБА_5 не працює, не має постійного джерела доходу, а з урахуванням його способу життя, існує ризик продовження ним протиправної діяльності, виходячи з того, що останній раніше вчиняв корисливі кримінальні правопорушення, хоча і в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, але належних висновків не зробив та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.Вказують, що даний час заявлені ризики не зменшились, а їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки не забезпечить в повній мірі виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не дасть змоги в повній мірі запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Просять, обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сгрок тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів та одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 198 480 грн. При цьому, у разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Заслухавши доводи прокурора по заявленому клопотанню, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та в його інтересах захисника, які відповідно просили змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній цілодобовий арешт, суд, зважає на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності застосування (продовження) тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців і дана норма закону, регламентується, виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання, зокрема клопотання сторони обвинуваченого, захисту.

Статтею 183 ч.1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Вимогами ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується тощо.

Судом установлено, що 02.02.2022 року о 19:25 годині в порядку ст.. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 .

03.02.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

04.02.2022 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці, застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 198480.00 грн. Термін застосованого запобіжного заходу спливає 02.04. 2022 року.

Стороною захисту відповідно до положень ч.5 ст.132 КПК України не було надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про необґрунтованість пред`явленої підозри (обвинувачення).На думку суду, у судовому засіданні прокурором доведено, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу.

При вирішенні в підготовчому судовому засіданні питання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд, враховує, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винними у вчиненні злочину, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створюють обвинувачені.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу.

При вирішенні клопотань прокурора, судом враховано і положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частина 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає вичерпний перелік підстав обмеження гарантій права на свободу та особисту недоторканність. У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 4 червня 2015 року, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, ризики, які були враховані слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу відповідно ОСОБА_5 , на даний час не змінилися. На думку суду, наявним і дієвими є такі ризики, як - переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, ризик впливу його у разі перебування на волі на свідків, та вчинення нового кримінального правопорушення. При цьому, суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

У відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію кримінального провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу, може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.

Дієвість ризику вчинення нового кримінального правопорушення полягає в тому, що виходячи з дослідження особи обвинуваченого, ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак, силу вимог ст. 89 КК України вважається не судимим; останньому інкримінується вчинення злочину щодо носіння, зберігання придбання, збуті бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, що на даний час (оголошеного стану війни та бойових дій) несе суспільну небезпеку. Дієвим і реальним є ризик переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на те, що останній не має джерела доходу, офіційно не працює, немає міцних соціальних зв`язків, не одружений.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови). Ризиком є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування цього обвинуваченого, а також ризик його впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти.

Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання вказаних ризиків. А, отже, клопотання прокурора ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою особи, не може перевищувати шістдесяти днів. Законодавцем чітко визначено, що вирішення питання доцільності застосування (продовження) строку тримання під вартою», що регламентовано ч. 3 ст. 331 КПК України, має обмежуватись виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання про продовження, зміну або скасування запобіжного заходу, і за умови їх відсутності, у суду відсутні будь-які правові підстави з власної ініціативи змінювати, скасовувати, продовжувати строки тримання обвинуваченого під вартою.

В засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 , підтриманим захисником заявлено клопотання (усно) про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Дане клопотання в засіданні обвинувачений мотивував бажанням звільнитися з під варти. Прокурор заперечував проти заявленого клопотання і просив в його задоволенні відмовити.

Суд за з`ясованих в засіданні обставин заявленого клопотання, вважає, що стороною захисту не зазначено підстав і обставин для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній (цілодобовий) арешт, відсутні посилання на докази відносно суттєвих змін обставин, ризиків, які не були відомі при застосуванні слідчим суддею відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із зазначенням того, що такі обставини виникли після прийняття попереднього рішення щодо запобіжного заходу останнім. Окрім наведеного, судом не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на неможливість перебування під вартою ОСОБА_5 за станом здоров`я. А, отже, в задоволенні клопотання заявленого обвинуваченим ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу зх. Тримання під вартою на домашній (цілодобовий) арешт слід відмовти. Відповідно до п.3 ст. 183 КПК України, суд вважає, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачений КПК України, слід визначити останньому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 198.480.00 грн. Згідно усталеної практики Європейського суду (рішення в справі "Харченко проти України"), при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути розглянута можливість застосування до особи інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 21, 31 ч.2, 284, 314 -316; 176-178, 183, 199, 331 ч.3 КПК України, суд ПОСТАНОВИВ:

Судову справу № 727/1947/22 з обвинувальним актом в рамках кримінального провадження за №000329 від 08.09.2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України призначити до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні, одноособово суддею, на 07 квітня 2022 року о 10.00 год. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Чернівці (м. Чернівці вул.. Кафедральна, 4)

В судове засідання підлягають виклику: сторона обвинувачення, прокурор; сторона захисту обвинувачений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає доставленню конвойною ротою в суд з ДУ Чернівецький слідчий ізолятор в Шевченківський районний суд м. Чернівці. В счудове засідання підлягає виклику і захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 .

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України на строк до 27 травня 2022 року.

Одночасно, для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, визначених КПК України, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 198.480.00 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Чернівці МФО 820172, Держказначейська служба України, м. Київ, код 26311401, ТУ ДСА України в Чернівецькій області, рахунок UA0008745. Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: прибувати за кожною першою вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого фактичного місця проживання; утриматися від спілкування з свідками та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 27.05.2022 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор (№33)» та після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документу, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор (№33)» негайно має здійснити розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово суд і прокурора.

У разі внесення застави та з моменту звільнення, обвинувачений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, останній зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній цілодобовий арешт відмовити.

Копію ухвали вручити стороні обвинувачення, стороні захисту для відома та направити до ДУ Чернівецька виправна установа № 33, для виконання.

Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом семи діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 29.03. 2022р.

Суддя ОСОБА_1