Справа № 308/9724/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, кримінальне провадження 308/9724/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000836 від 01.07.2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
вироком Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2018 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України одного року іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України,
вироком Ужгородського міськрайонного суду від 03.04.2018 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України одного року іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України,
ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.07.2018 року, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, що призначені за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2018 року та вироком Ужгородського міськрайонного суду від 03.04.2018 року, визначено остаточне покарання у вигляді трьох років і одного місяця позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України одного року іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України,
вироком Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2018 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,-
у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

30.06.2018 року, близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_5 діючи потворно та за попередньою змовою з ОСОБА_6 , умисно, таємно, з корисливих мотивів, перебуваючи в належному потерпілому ОСОБА_4 будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , викрали належні останньому чотири мішки цементу (по 50 кг.), вартість яких згідно «Видаткової накладної №РН-0001603» від 01.06.2018 року становить 448 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та за попередньою змовою групою осіб та ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті. Так, 30.06.2018 року, попередньо домовившись з ОСОБА_6 про спільне вчинення злочину, з належного потерпілому ОСОБА_4 будинку викрали чотири мішки цементу, які в подальшому продали. Злочин вчинив, оскільки перебував у важкому матеріальному становищі. На даний час усвідомлює вчинене, кається та просить вибачення у потерпілого.
ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений надав аналогічні показання обвинуваченому ОСОБА_5 . Крім цього, доповнив, що злочин вчинив спільно з ОСОБА_5 . Викрадені мішки цементу, вони продали сусіду за 200 грн., а кошти витратили на власні потреби. На даний час усвідомлює вчинене, шкодує та просить вибачення у потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що за адресою АДРЕСА_3 він здійснював добудову. В той час, в старій частині будинку проживав ОСОБА_6 30.06.2018 року вранці прийшов на будівництво він виявив відсутність чотирьох мішків з цементом. В той час, ОСОБА_6 перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння вже спав у будинку. Претензії до обвинувачених має, однак на даний час цивільний позов заявляти не бажає. Спричинену йому шкоду має намір стягнути з обвинувачених у порядку цивільного судочинства.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, «поза розумним сумнівом», до висновку про доведеність винуватості:

ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб,
ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винних, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, визначеними ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є те, що останні щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину даючи визнавальні показання.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 те, що останні свою вину визнали повністю, мають постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебувають.

Крім вказаних обставини, при призначенні обвинуваченим покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності та вчинив новий умисний, корисливий злочин у період призначеного йому судом іспитового строку.

Судом також беруться до уваги ті обставини, що шкода заподіяна злочином, на даний час, залишається не відшкодованою.

Обставини визначені ст. 67 КК України відсутні.
Призначаючи міру покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, а тому зважаючи на позицію прокурора та потерпілого, а також те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому вважає за необхідне застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, то слід зазначити наступне.

Встановлено, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, що спрямовані на посягання на чуже майно, зокрема ОСОБА_5 засуджений:

вироком Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2018 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України одного року іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України,
вироком Ужгородського міськрайонного суду від 03.04.2018 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України одного року іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України,
ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.07.2018 року, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, що призначені за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2018 року та вироком Ужгородського міськрайонного суду від 03.04.2018 року, визначено остаточне покарання у вигляді трьох років і одного місяця позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України одного року іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України,
вироком Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2018 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів і на шлях виправлення не став, а вчинив новий, умисний злочин у період призначеного йому іспитового строку, що свідчить про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства із призначенням обвинуваченому, із застосуванням положень ч.1 ст. 71 КК України, реальної міри покарання за вчинений ним даний злочин.

Крім цього, як встановлено ОСОБА_5 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2018 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Враховуючи те, що вироком зазначеного суду ОСОБА_5 призначено покарання у вигляді штрафу, як основне покарання, яке на даний час не виконано, суд приходить до висновку, що вирок Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2018 року, слід виконувати самостійно.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов по справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні. Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначену згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2018 року та вироку Ужгородського міськрайонного суду від 03.04.2018 року, із врахуванням ухвали від 25.07.2018 року, і за сукупністю вироків, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 2 (два) місяці.

Строк відбування засудженим ОСОБА_5 покарання рахувати з моменту його фактичного затримання.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 25.09.2018 року відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України виконувати самостійно.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 , звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_6 , обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1