ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/719/16-к
Номер рядка у звіті 18
30 травня 2022 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :
головуючого: судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника та представника цивільних відповідачів адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
представника служби у справах дітей, молоді та
спорту Золотоніського міського міськвиконкому ОСОБА_7 ,
представника ювенальної превенції ОСОБА_8 ,
та обвинуваченого ОСОБА_9 ,
у відкритому судовому засіданні по розгляду кримінального провадження по обвинувальному акту стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 14.08.2015 року Золотоніським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.,ст. 75, 104 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки,
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Таким чином, за вказаних обставин, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину в обсязі пред`явленого обвинувачення визнав повністю, цивільний позов визнав частково та пояснив, що дійсно дана подія могла відбутись 12 травня 2015 року, і він до будинку ОСОБА_4 проник через вікно, як показував на слідчому експерименті за його участю, звідки викрав ноутбук, планшет, сумку до ноутбука, портативну клавіатуру для ноутбука, мишку для ноутбука, карту пам`яті, USВ-хаб на 4 порти, золотий хрестик та золотий ланцюжок, а також DVD-плеєр. Цивільний позов частково не визнає, так як інші речі, зазначені в позові, він не викрадав. У вчиненому щиро розкаюється, більше такого не вчинятиме, висновки для себе зробив.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що в травні 2015 року (точну дату не пам`ятає) їх не було вдома. Тоді ж ОСОБА_9 і заліз у будинок, і виніс звідти все, що було. Потім його привозили, і він показував все як було. Що їх не буде вдома ОСОБА_9 дізнався від племінника ОСОБА_4 ОСОБА_11 . Вони тоді їздили садити картоплю у Кіровоградську область, а проживали на той час у АДРЕСА_2 (це приватний будинок матері). Коли приїхали додому, то побачили вікно розбите, форточка відчинена, двері відчинені та викликали поліцію. Було викрадено планшет, ноутбук, мишки, клавіатуру, золотий хрестик, ланцюжки золоті, вже точно не пам`ятає, все викрадене перелічене у заяві, поданій до поліції. Їх не було вдома лише одну ніч. Коли вона з племінником садила город, то до нього телефонувала якась дівчина і запитувала, чи він вийде погуляти, на що той сказав, що він знаходиться далеко і вийти не зможе. ОСОБА_9 це знайомий племінника потерпілої і бував у них вдома, приходив до племінника, який жив у потерпілої. Пізніше їм повернули ланцюжок і хрестик з ломбарду, ноутбук і планшет. У обвинувальному акті не всі викрадені речі вказані. Потерпілому ОСОБА_10 викрадене майно не повернуто. Цивільні позови підтримує у повному обсязі та просить стягнути з винного всю шкоду, завдану його злочинними діями.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що близько 5-6 років тому його знайомий ОСОБА_9 , якого знав давно, і той не раз бував у них вдома, заліз до будинку тітки свідка, де останній також проживав та викрав звідти майно потерпілих. У травні мабуть 2015 року він з тіткою ОСОБА_4 , її чоловіком та сином, а також зі своєю матір`ю їздили до баби в с. Бовтишка Кіровоградської області садити город. Вдома їх не було майже добу. Ввечері він спілкувався по інтернету зі своєю знайомою ОСОБА_13 , яка запитувала в нього, чи вийде він погуляти, на що той відповів, що не може, бо перебуває за межами міста. За проханням ОСОБА_9 вона уточнювала, коли той приїде. А потім ОСОБА_14 повідомила свідку, що того вечора ОСОБА_9 пішов додому рано, поскаржившись на погане самопочуття. Крім того, свідок повідомив, що ОСОБА_9 знав, що вночі вдома нікого не буде, бо він ще до того 10 травня говорив йому, що всі їхатимуть садити картоплю у баби на городі. Повернулись додому на інший день після обіду. Першою у хату зайшла тітка ОСОБА_4 і побачила, що нема ноутбука і відкрита форточка, а з вікна в кухні знята москітна сітка. Вона почала перевіряти, чи інші речі цілі та викликала поліцію. Свідок пам`ятає, що було викрадено ноутбук, планшет, парасольку, ехолот з човна, золоті речі, гаджети до ноутбука. Йому відомо, що повернуто планшет, але подряпаний, ноутбук, але в поганому стані, повернуто деякі гаджети до ноутбука
Крім показань потерпілої, свідка та обвинуваченого в судовому засіданні безпосередньо досліджені письмові докази:
-рапорт чергового Золотоніського МВ ОСОБА_8 від 12.05.2015 року, зареєстрований в ЖЕО за № 2728, в якому зафіксовано факт крадіжки речей у період часу з 08.00 год. 11.05.2015 року по 13.50 год. 12.05.2015 року у ОСОБА_4 (т.1 а.к.п. 8);
-протокол прийняття заяви про злочин від 12.05.2015 року, відповідно до якого прийнята заява ОСОБА_4 про здійснення крадіжки невідомою особою ноутбука та планшета за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.к.п.10-17);
-протокол огляду місця події з фототаблицею до нього за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було виявлено та вилучено сліди пальців рук (т.1 а.к.п.10-17);
-рапорт ст. оперуповноваженого Золотоніського СКР ОСОБА_15 від 15.05.2015 року про перереєстрацію матеріалів ЄО № 2728 від 12.05.2015 року для подальшого внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування (т.1 а.к.п. 18);
-заява ОСОБА_16 від 14.05.2015 року про долучення до матеріалів кримінального провадження планшета «LENOVO» А1000, який йому залишив ОСОБА_9 (т.1 а.к.п. 22);
-заява ОСОБА_17 від 15.05.2015 року про долучення до матеріалів справи ноутбука з усим до нього приладдям та золотого ланцюжка і хрестика (т.1 а.к.п. 23);
-протокол огляду предмету від 16.05.2015 року, відповідно до якого оглянуто викрадені предмети: планшет, карту пам`яті, ноутбук, зарядний пристрій до нього, сумку для ноутбука, мишку комп`ютерну, клавіатуру комп`ютерну, USВ-хаб, хрестик з металу жовтого та сріблястого кольору та ланцюжок з металу жовтого кольору (т.1 а.к.п. 24);
-постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 16.05.2015 року, якою оглянуті речі визнано речовими доказами та передано на зберігання потерпілій ОСОБА_4 (т.1 а.к.п. 25);
-постанова про призначення судово-дактилоскопічної експертизи від 25.05.2015 року (т.1 а.к.п. 27);
-висновок експерта № 195 від 02.06.2015 року, відповідно до якого сліди пальців рук, вилучені під час ОМП від 12.05.2015 року в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , придатні для ідентифікації особи (осіб), що їх залишила (т.1 а.к.п. 29-33);
-заява ОСОБА_17 від 09.07.2015 року, якою вона дає дозвіл на відібрання зразків пальців рук свого неповнолітнього сина ОСОБА_9 (т.1 а.к.п.38);
-постанова про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 09.07.2015 року (т.1 а.к.п. 39);
-протокол отримання зразків для проведення експертизи від 09.07.2015 року (т.1 а.к.п.40);
-постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 09.07.2015 року (т.1 а.к.п. 41);
-постанова про призначення додаткової судово-дактилоскопічної експертизи від 09.07.2015 року (т.1 а.к.п. 42);
-висновок експерта № 292 від 20.07.2015 року, відповідно до якого сліди пальців рук, що вилучені під час ОМП від 12.05.2015 року в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , залишені ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (т.1 а.к.п. 45-52);
-розписка ОСОБА_4 без дати про передачу їй на зберігання планшету та флеш-карти до нього (т.1 а.к.п. 54);
-постанова про призначення судово-товарознавчої експертизи від 09.07.2015 року (т.1 а.к.п. 63);
-висновок експерта № 6/325 від 14.08.2015 року (т.1 а.к.п. 65-96);
-розписка ОСОБА_4 від 25.08.2015 року про отримання на зберігання ноутбука, зарядного пристрою, мишки, комп`ютерної клавіатури, USВ-кабеля на 4 портита сумки для ноутбука (т.1 а.к.п. 100);
-квитанція на отримання на зберігання слідів пальців рук та дактилокарти ОСОБА_9 № 157/15р (т.1 а.к.п. 101);
-заява ОСОБА_10 від 14.12.2015 року про залучення його як потерпілого (т.1 а.к.п. 104);
-видаткова накладна № ЧКІС6-0039 від 30.12.2013 року про придбання портативного DVD-плєєра (т.1 а.к.п. 107);
-постанова про призначення експертизи ювелірних виробів від 06.10.2015 року (т.1 а.к.п. 108);
-заява-квитанція № 000004 від 07.10.2015 року (т.1 а.к.п. 111);
-акт експертизи № 1304 від 30.10.2015 року (т.1 а.к.п. 112);
-постанова про призначення додаткової судово-товарознавчої експертизи від 18.12.2015 року (т.1 а.к.п. 114);
-висновок експерта № 4/7 від 14.01.2016 року (т.1 а.к.п. 116-121);
-постанова про призначення судово-товарознавчої експертизи від 18.12.2015 року (т.1 а.к.п. 126);
-висновок експерта № 4/6 від 12.01.2016 року (т.1 а.к.п. 128-134);
-розписка ОСОБА_4 від 28.01.2016 року про отримання на зберігання золотого ланцюжка, золотого хрестика (т.1 а.к.п. 138);
-постанова про залучення законного представника від 01.03.2016 року (т.1 а.к.п. 158);
-копія паспорта громадянина України НОМЕР_1 виданого Золотоніським РС УДМС в Черкаській області 22.07.2015 року на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (т.1 а.к.п. 159);
-заява ОСОБА_9 від 10.03.2016 року про долучення до матеріалів кримінального провадження DVD-плеєра, який викрав з будинку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.к.п. 184);
-протокол огляду предмета від 14.03.2016 року (т.1 а.к.п. 185);
-постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 14.03.2016 року (т.1 а.к.п. 186);
-постанова про призначення судово-психіатричної експертизи від 15.03.2016 року (т.1 а.к.п. 192);
-акт судово-психіатричного експерта № 118 від 16.03.2016 року, відповідно до якого на період часу. До якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, ОСОБА_9 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого розладу психіки не виявляв і не вивляє. Наявність у підекспертного не різко виражених, компенсованих соціалізованих розладів поведінки, враховуючи непсихотичний рівень розладів, незначну глибину та компенсованість емоційно-вольових порушень, збереженість інтелекту, пам`яті, критичних і прогностичних функцій, не позбавляло та не позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати власні дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_9 може брати участь у слідчих діях та судовому засіданні. Застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, ОСОБА_9 не потребує (т.1 а.к.п. 195-196);
-квитанція про отримання на зберігання речових доказів № 35/16р (т.1 а.к.п. 199);
-протокол слідчого експерименту від 19.03.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 та його законного представника і захисника, понятих і потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого ОСОБА_9 розказав та показав на місці як здійснив крадіжку речей з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.к.п. 200-206).
Зазначені докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності.
Відповідно до вимог ст.,ст. 85, 86 КПК України суд вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Відтак, оцінюючи в сукупності досліджені докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оцінені відповідно до ст. 94 КПК України суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло. Вину обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд вважає доведеною.
При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується задовільно, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 на Д обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.
З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин по справі, особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за вчинений злочин, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а також враховуючи думку потерпілої, яка просила призначати покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише за умов ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст.,ст. 65-68 КК України та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.
При цьому суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 щодо застосування норми ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838-VІІІ стосовно порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 577 КПК України час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави у зв`язку з вирішенням питання про видачу в Україну, а також час її етапування зараховується до загального строку відбування покарання, призначеного вироком суду України.
Судом встановлено, що ОСОБА_9 , затриманий 12.11.2019 року і 13.11.2019р. був арештований Колпинським районним судом м. Санкт-Петербург, де перебував в місцях попереднього ув`язнення в Російській Федерації 10 календарних місяців, до моменту його передачі представникам правоохоронних органів України в липні 2020 року.
Таким чином весь час перебування ОСОБА_9 в місцях попереднього ув`язнення Російської Федерації аж до моменту його видачі у липні 2020 року в Україну на підставі ст. 577 КПК України зараховується до загального строку відбування покарання.
За таких підстав загальний термін перебування під вартою ОСОБА_9 з 12.11.2019 року по час ухвалення вироку складає 2 роки 6 місяців та 18 днів.
Також застосуванню підлягають і норми ч. 5 ст. 72 КПК України в редакції Закону України від 26.11.2015р. «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зважаючи на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення 12.05.2015р., та винесення Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 30.11.2016р. ухвали суду про тримання ОСОБА_9 під вартою, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17.
За таких підстав строк покарання рахується за принципом один день попереднього ув`язнення за два дні реального терміну покарання у вигляді позбавлення волі, що становить 5 років, 1 місяць та 5 днів.
Суд також враховує, що ОСОБА_9 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2015 р. у справі №695/374/15-к був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.,ст. 75, 104 КК України був звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, та відповідно до ст. 76 КК України із зобов`язанням повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або навчання.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 10.12.2020 року у справі №695/374/15-к було скасовано іспитовий термін та направлено ОСОБА_9 для відбуття покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.
Таким чином, при визначенні остаточного покарання суд виходить із приписів ч. 2 ст. 70 КК України.
Вирішуючи вказаний цивільний позов суд зауважує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.,ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
У судовому засіданні ОСОБА_4 наполягала на задоволенні своїх позовних вимог у повному обсязі.
ОСОБА_9 та його захисник позовну заяву ОСОБА_4 не визнали та вказали, що ряд зазначених позивачем речей обвинувачений не викрадав, а тому не повинен відшкодовувати їх вартість, крім того усі викрадені речі були повернуті потерпілій, а тому підстави для відшкодування їх вартості відсутні.
Законний представник ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав, підтримуючи адвоката ОСОБА_5 .
Вирішуючи вказаний спір суд виходить з того, що в рамках вказаного кримінального провадження доведено, що ОСОБА_9 здійснив крадіжку речей ОСОБА_4 , а саме ноутбука марки «НР», планшет марки «LENOVO» А1000, сумку для ноутбука «НР», портативну клавіатуру для ноутбука «CBR КВ», мишку для ноутбука «RAPOO», карту пам`яті «Kingston» 8GB, USB-хаба на 4 порти, золотий хрестик 585-ї проби, масою дорогоцінного металу 0,92 г, золотий ланцюжок 585-ї проби, масою дорогоцінного металу 7,05 г..
Викрадення ОСОБА_9 інших заявлених позивачем ОСОБА_4 речей, матеріалами справи не доведено та у вину ОСОБА_9 не ставилось.
Крім того, зазначені у обвинувальному акті речі були повернуті ОСОБА_4 .
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення матеріальної шкоди за речі, викрадення яких ОСОБА_9 не доведено матеріалами кримінального провадження та речі, які були повернуті останній, задоволенню не підлягають.
Щодо питання моральної шкоди, то слід зауважити, що відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р., зокрема п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За таких обставин суд погоджується, що в результаті вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 була завдана моральна (немайнова) шкода внаслідок душевних переживань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач.
Потерпілий ОСОБА_10 подав до суду позовну заяву, в якій вказав, що ОСОБА_9 здійснив у нього крадіжку майна, а саме ехолот марки «Lowrance Markl-5х», вартістю 6800 грн., а також DWD плеєр марки «Misteri» вартістю 2781.29 грн..
У ході досудового розслідування співробітниками поліції DWD плеєр було вилучено у обвинуваченого, однак вказаний плеєр має зовнішні пошкодження і має такий стан, що не має будь-якої матеріальної цінності.
За таких обставин позивач наполягає, що ОСОБА_9 заподіяв йому майнової шкоди на суму 9581 грн. 29 коп., яку просив стягнути із обвинуваченого.
У судовому засіданні ОСОБА_4 , як представник ОСОБА_10 , на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.
ОСОБА_9 та його захисник, а також законний представник ОСОБА_6 позовну заяву ОСОБА_10 не визнала та вказали, що обвинувачений не викрадав ехолот марки «Lowrance Markl-5х», а тому не повинен відшкодовувати його вартість, крім того DWD плеєр був повернутий позивачу в належному стані.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Разом із тим судом встановлено, що викрадення ехолоту «Lowrance Markl-5х» ОСОБА_9 у вину не ставилось та викрадення останнього ОСОБА_9 не доведено.
DWD плеєр було вилучено у обвинуваченого та передано до кімнати зберігання речових доказів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області.
Жодних доказів пошкодження чи непридатного стану вказаного DWD плеєра матеріали справи не містять.
За таких підстав суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог ОСОБА_10 .
Судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз на загальну суму 1969 грн. 98 коп. підлягають стягненню із ОСОБА_9 на користь держави.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.,ст. 368-371, 374, 395 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2015 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
Зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_9 за період з 12.11.2019 по 30.05.2022 року відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення, що відповідає двом дням позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховувати з 12.11.2019 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишити попередній у виді триманні під вартою, але не більше ніж визначено до відбуття покарання даним вироком.
Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди завданої в наслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 завдану їй вчиненням кримінального правопорушення моральну шкоду в сум і 5000.0 грн.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відмовити повністю.
Стягнути із ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 1969 грн. 98 коп.
- 3 сліди пальців рук, що знаходяться в сейф пакеті НДЕКЦ 2484472, дактилокарта ОСОБА_9 , що знаходиться в сейф пакеті НДЕКЦ № 2484545, які зберігаються у кімнаті речових доказів Золотоніського МРВ, зберігати у матеріалах кримінального провадження;
- DWD-плеєр, що знаходиться в сейф пакеті НДЕКЦ №1600432, який зберігається у кімнаті речових доказів Золотоніського МРВ, передати потерпілому ОСОБА_10 ;
- ноутбук марки «НР», зарядний пристрій, мишка, портативна клавіатура, USB-хаб на 4 порти, планшет «Леново», сумка для ноутбука, золоті ланцюжок і хрестик, які передано на зберігання під розписку потерпілій ОСОБА_4 , залишити у її законній власності.
Вирок суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка тримається під вартою протягом 30 днів з моменту вручення копії вироку до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1