Справа № 297/883/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/161/22 за апеляційною скаргою представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.04.2022.
Цією ухвалою задоволено клопотанняпрокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 23.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та накладено арешт на тимчасово вилученні 23.03.2022 автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
З клопотання прокурора вбачається, що 22.03.2022 до чергової частини ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області надійшла заява від ОСОБА_8 , про те, що 22.03.2022 близько 19 год., знаходячись біля будинку №84 по вул.Шевченка в с.Новоселиця Берегівського району, візуально знайомі йому односельчани затіяли з ним сварку, в ході якої спричинили йому тілесні ушкодження.
23.03.2022 на підставі цієї зави до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090, внесено відомості за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України
23.03.2022 дізнавачем СД ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області у період часу з 17 по 17 год. 30 хв. був проведений огляд місця події, в ході якого з автомобільної парковки ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області було вилучено автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 .
Вилучений транспортний засіб поміщено на спецмайданчик ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області, а реєстраційний талон приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Згідно свідоцтва про реєстрацію вилученого транспортного засобу марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 , власником такого є ОСОБА_9 , мешканка АДРЕСА_1 .

-2-

24.03.2022 постановою дізнавача СД ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області, автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.
Метою накладення арешту на тимчасово вилучене майно є збереження речових доказів, з метою унеможливити розпоряджатися вищевказаним майном, щоб запобігти його зникненню, втраті або пошкодженню, оскільки в подальшому відносно вилученого транспортного засобу необхідно призначити експертизу та провести додатковий огляд з метою фіксації та вилучення слідів вчинення кримінального правопорушення. Крім того, наразі в повному обсязі не досліджено обставини та мотиви вчинення даного проступку, тому орган досудового розслідування не виключає, що в подальшому може бути змінена кваліфікація дій осіб.
Підставою для накладення арешту являється те, що вилучений транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, постановою дізнавача, відповідно до ст.98 КПК України, визнані речовими доказами, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у вигляді їх арешту.
Враховуючи вищенаведене, прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучений автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Ухвала про задоволення клопотання прокурора про арешт майна мотивована тим, що транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, на які прокурор просить накласти арешт, є речовими доказами в даному кримінальному провадженні, такі можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім того, як стверджує прокурор, в подальшому відносно вилученого транспортного засобу необхідно призначити експертизу та провести додатковий огляд для фіксації та вилучення слідів вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що з метою збереження речових доказів, шляхом унеможливлення розпоряджатися такими, щоб запобігти можливості їх зникнення, втраті, пошкодження або відчуження.

В апеляційній скарзі, представник володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність правових підстав вилучення такого майна, підстав для його арешту, не звернув увагу на відсутність доказів, що вказують на наявність у вилучених транспортному засобі та свідоцтві про його реєстрацію інформації, яка має значення для кримінального провадження. На думку представника вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, встановленим ст.98 КПК. Вважає, що клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідно обґрунтування необхідності арешту майна. Звертає увагу на те, що огляд та вилучення автомобіля відбулося на парковці відділення поліції, в той час як подія правопорушення мала місце в інший час та іншому місці. Матеріали клопотання взагалі не містять будь-яких даних про те, що вилучені транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію мають відношення кримінального провадження. У зв`язку з чим представник просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

-3-

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, володільця майна та його представника адвоката ОСОБА_6 , неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того враховується клопотання прокурора про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У відповідності до вимог ст.ст.370,372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 01.04.2022 відповідає у повній мірі.
Як вбачається з клопотання, в провадженні сектору дізнання ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 23.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
23.03.2022 дізнавачем СД ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області у період часу з 17 год. 35 хв. по 18 год. 07 хв. був проведений огляд місця події, в ході якого із автомобільної парковки ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області було вилучено автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
24.03.2022 постановою дізнавача СД ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.
24.03.2022 прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 23.03.2022 під час огляду місця події, а саме: автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Відповідно, до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170 173 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

-4-

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.
З матеріалів клопотання вбачається, що постановою дізнавача СД ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 24.03.2022, вилучені в ході огляду місця події автомобіль марки УАЗ моделі 3163-235, номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі ХТТ НОМЕР_2 та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000090 від 23.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням
-5-

про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст.98 КПК України, тому доводи представника адвоката ОСОБА_6 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими, позаяк відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України підтверджується постановою про визнання речовими доказами.
Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 цього Кодексу.
Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2,3 ст.170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.
Колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст.98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.
За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні №0000090, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.
З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника власника майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.
Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.
Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав вважати, що вилучений автомобіль зі свідоцтвом на нього, який належить ОСОБА_9 та володільцем якого є ОСОБА_5 , міг бути використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, тому має доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речового доказу, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
-6-

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.
Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.
При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст.170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч.3 ст.170 КПК України.
Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_10 , яким володіє на законних підставах ОСОБА_5 , завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника майна апеляційним судом також не встановлено.
Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи представника власника майна в тій частині, що огляд проводився не за місцем події, а на території автомобільної парковки відділення поліції, оскільки такі не впливають на обгрунтованість висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на майно, вказане у клопотанні.

-7-
Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені автомобіль та свідоцтво до нього не мають відношення до обставин кримінального провадження колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.
Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України та положень, закріплених у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.
Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи представника адвоката ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.
Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.04.2022, якою накладено арешт майно у кримінальному провадженні, внесеному 23.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,- без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: