ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000961 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ТОВ С.М.І.Т. - адвоката ОСОБА_11 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_10 грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .
Зазначає, що характеристика обвинуваченого ОСОБА_10 , а також його посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини, не знижує ступінь тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за наведених обставин.
Що стосується позиції потерпілих стосовно призначення покарання, то у справах цієї категорії ця позиція не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що їй було завдано моральну шкоду, яка проявилась у фізичному болі та душевних стражданнях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків.
Наслідки подій, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Ці наслідки існують і до цього часу, і хоча минуло вже багато часу, її життя досі не нормалізувалось, вона досі змушена долати фізичні та психологічні незручності, викликані отриманими нею ушкодженнями.
Зазначає, що враховуючи те, що між злочинними діями ОСОБА_10 та завданою їй моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, а також враховуючи характер та обсяг завданих моральних та фізичних страждань, характеру немайнових втрат, погіршення її здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, завдана моральна шкода оцінюється нею у 200 000 грн.
Стверджує, що в неї були порушені нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, до цього часу вона не може нормально ходити, і не відомо чи відновляться ці функції в повному обсязі, і коли це відбудеться, скільки ще часу та фінансових витрат необхідно.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ТОВ С.М.І.Т. - адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що з матеріалів провадження вбачається, що власником транспортного засобу Меrcedes-Benz Sprinter 413», р/н НОМЕР_1 на час ДТП був ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію серія НОМЕР_2 .
Відповідач по справі ТОВ «С.М.І.Т.» на час ДТП не було володільцем цього транспортного засобу. І матеріали кримінального провадження не містять відповідних доказів, які б підтверджували такі факти.
За таких обставин відсутні передбачені статтею 1172 ЦК України підстави для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану в результаті ДТП 18.04.2018 року, оскільки на час вчинення пригоди ОСОБА_10 не виконував трудові функції по відношенню до відповідача.
Стверджує, що потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції зазначила, що в неї відсутній відповідний квиток на проїзд у транспортному засобі «Меrcedes-Benz Sprinter 413», р/н НОМЕР_1 , вона його не купувала у ТОВ «С.М.І.Т.» або у водія ОСОБА_10 і не оплачувала кошти за це будь-кому іншому.
За таких обставин між ТОВ «С.М.І.Т.» і позивачкою ОСОБА_7 не укладався договір перевезення пасажирів і у ТОВ «С.М.І.Т.» відсутня відповідальність щодо відшкодування шкоди перед нею як пасажиром.
Вказує на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 413», р/н НОМЕР_1 ОСОБА_12 була застрахована відповідно до полісу серія АМ №0736931 від 31.07.2017 р. у ПАТ «Національна акціонерна Страхова компанія «Оранта».
Позивачка та водій звернулись до вказаної страхової компанії, яка на сьогодні не прийняла рішення з приводу виплати страхового відшкодування або про відмову у цьому, за таких обставин, звернення із позовом до суду на сьогодні є передчасним.
Стверджує, що визначений судом розмір завданої і компенсованої шкоди потерпілій не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки матеріали провадження містять розписки, з яких вбачається, що загальний розмір відшкодування шкоди складає 29 000 грн, що спростовує твердження позивача про компенсацію шкоди в розмірі 15 000 грн.
При цьому під час судового засідання потерпіла та обвинувачений визнавали обставину про отримання значно більшого розміру відшкодування шкоди.
Також право на відшкодування витрат на лікування, зазначених у розрахунку, може належати лише лікарняному закладу у разі звернення із відповідним позовом. Такий позов під час судового розгляду не заявлявся.
Окрім того, позиції, зазначені у розрахунку вартості лікування, надані позивачем, - відсутні в переліку платних послуг, які можуть надаватися в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, вищих медичних навчальних закладах та науково-дослідних установах, затвердженого Постановою КМУ №1138 від 17.09.1996р. Отже, надаються безоплатно.
Стверджує, що позивачем не надано доказів того, що придбані ним медикаменти, ліки призначались лікарями під час лікування саме позивача від наслідків ДТП; не зазначено дозування відповідних препаратів, а також тривалість їх застосування.
Посилається на те, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими, оскільки позивач не наводить розрахунків визначеного ним розміру моральної шкоди, а лише зазначає їх загальний розмір з урахуванням двох обраних ним критеріїв: шкода здоров`ю та душевні страждання.
При цьому, позивачем не проводилась психологічна експертиза з приводу заявленої ним моральної шкоди; причинний зв`язок між ситуацією спричинення шкоди та стражданнями на сьогодні не підтверджено належними та допустимими доказами, а також ніким не встановлено, в чому саме полягають моральні страждання в юридично визначених обставинах, їх інтенсивність, глибина та тривалість. А тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.
Вказує на те, що суд розглянув справу у відсутність цивільного відповідача і без належного повідомлення його про дату час і місце судового розгляду, що призвело до порушення процесуальних прав цивільного відповідача.
Також суд на підставі недопустимих і не належних доказів дійшов помилкового висновку про те, що обвинувачений на час вчинення ДТП перебував у трудових правовідносинах із цивільним відповідачем, а тому дійшов хибного висновку про наявність складу цивільно-правової відповідальності, його взаємозв`язку із подією і можливість покладення цивільно-правового обов`язку на ТОВ «С.М.І.Т», який не перебував у трудових відносинах із обвинуваченим.
Суд не залучив до участі у розгляді у справи в межах цивільного позову у якості третіх осіб, на яких може вплинути вирок суду і встановлені ним обставини, а саме власника транспортного засобу, на якому було вчинено ДТП - ОСОБА_12 ; страхову компанію, яка несе субсидіарну відповідальність за заподіяну шкоду - НАСК «Оранта».
Окрім того, суд не розглянув по суті і не надав оцінки жодному із клопотань цивільного відповідача.
Також судом першої інстанції не досліджувалася частина доказів (зачитувалася лише назва документів) та відсутній аудіозапис судового процесу, в т.ч. щодо вирішення клопотань цивільного відповідача та інших учасників справи, що є підставою для скасування вироку суду.
Вказує на те, що матеріали провадження не містять постанови про призначення групи прокурорів, що свідчить про відсутність належних даних про повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ТОВ «С.М.І.Т» стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 72 675,22 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 18.04.2018 року близько 17.35 год. ОСОБА_10 , керуючи технічно справним маршрутним автобусом «Мерседес Бенц Спрінтер» д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , рухався по маршруту № 76 по вул. Січових Стрільців з боку вул. Шпіндяка в напрямку вул. Бородинської у м. Дніпро.
Під час руху, ОСОБА_10 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, на вул. Січових Стрільців в районі буд. № 62 під час посадки пасажирів почав рух до повного зачинення дверей, тим самим допустив випадання пасажира ОСОБА_7 з салону його автобуса через відкриті пасажирські двері на проїзну частину та продовжуючи свій рух скоїв на неї наїзд. Після зупинки автобуса водій ОСОБА_10 поновив свій рух назад та скоїв повторний наїзд на ОСОБА_7 .
В результаті дій ОСОБА_10 пасажирці автобуса «Мерседес Бенц Спрінтер», д/н НОМЕР_1 , потерпілій ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла з явищами геморагічного шоку, з приводу чого проводились гемотрансфузії: масивних скальпованих ран промежини (великих статевих губ з переходом до ануса) з переходом на передню та внутрішню поверхню правого стегна, з масивним відшаруванням шкіри та підшкірно-жирової клітковини, з явищами масивної кровотечі; відкритого переломо-вивиху голівки правої стегнової кістки, відкритого перелому шийки та голівки правої стегнової кістки; відкритого перелому правої лонної кістки з задовільним стоянням уламків, з розвитком в посттравматичному періоді сухого некрозу шкіряних покровів правої нижньої кінцівки та масивних гранулюючих ран правої нижньої кінцівки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом автобусом «Мерседес Бенц Спрінтер», НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 21.4 та 10.9 Правил дорожнього руху України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілу, які підтримали свої апеляційні скарги, представника потерпілої, який просив задовольнити апеляційну скаргу потерпілої, а інші апеляційні скарги залишити без задоволення, захисника та обвинуваченого, які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої та представника цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи представника цивільного відповідача про те, що матеріали провадження не містять постанови про призначення групи прокурорів та не зазначення у групі прокурорів - прокурора ОСОБА_14 є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах провадження постановами про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 28.11.2018 року, 29.11.2020 року (а.п. 38, 214 т.1) та від 21.07.2021 року (а.п.33 т.2).
Посилання представника цивільного відповідача на те, що судом першої інстанції не досліджувалася частина доказів (зачитувалася лише назва документів) та відсутній аудіозапис судового процесу, в т.ч. щодо вирішення клопотань цивільного відповідача та інших учасників справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з технічного запису судового засідання від 08.11.2019 року (а.п.156) вбачається, що судом при дослідженні доказів було оголошено назву доказів та обставини, які вони підтверджують, при цому учасникам судового провадження було роз`яснено, що якщо є потреба в більш детальному дослідженні доказів, які зачитуються, то вони можуть звертатися до суду з таким клопотанням, проти чого не заперечував представник цивільного відповідача ОСОБА_11 , також з матеріалів провадження вбачається, що представником цивільного відповідача до суду першої інстанції було надано клопотання про дослідження речового доказу (а.п.163 т.1), про призначення судової психологічної експертизи (а.п.232-233 т.1), про заміну неналежного відповідача і вирішення питання про залучення третьої особи до участі у справі (а.п.234-235 т.1), які судом були розглянуті в судовому засіданні від 21.07.2021 року відповідно до вимог ст.350 КПК України та відмовлено у їх задоволенні, що підтверджується технічним записом та журналом судового засідання від 21.07.2021 року (а.п.37, 38-41 т.2).
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює водієм, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а також позицію потерпілої; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, часткове відшкодування шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки із встановленням іспитового строку відповідно до ст.75 КК України на 2 роки.
Вимога прокурора щодо призначення більш суворого основного покарання ОСОБА_10 та збільшення строку випробування не є обгрунтованою, оскільки судом першої інстанції в цьому випадку фактично враховані всі обставини при призначенні ОСОБА_10 покарання.
Посилання прокурора як на підставу призначення більш суворого покарання на те, що судом не було враховано те, що обвинувачений грубо порушив правила безпеки дорожнього руху та тяжкість наслідків вчиненого злочину, а саме, що дії обвинуваченого призвели до тяжких тілесних ушкоджень потерпілій та, що позиція потерпілих стосовно призначення покарання у цій категорії справ не є обов`язковою для суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом першої інстанції основне покарання ОСОБА_10 призначено відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, з фактичним врахуванням обставин кримінального правопорушення та призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що перевищує мінімальну межу санкції ч.2 ст.286 КК України.
Разом з цим, вимога прокурора щодо застосування обвинуваченому ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке не було застосовано судом першої інстанції та не обгрунтовано підставу такого незастосування, заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції фактично не враховано те, що ОСОБА_10 своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України у нескладній дорожній ситуації, внаслідок чого потерпілій було спричинено тяжкі тілесні ушкодження.
При цьому та обставина, що обвинувачений працює водієм не свідчить про відсутність підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що наведене призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами в цьому випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Стаття 414 КПК України передбачає, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
З урахуванням вищенаведеного, вирок щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, з ухваленням відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, а саме, призначення додаткового покарання, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що основне покарання ОСОБА_10 повинно бути призначено в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, в розмірі, визначеному судом першої інстанції, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік, та із застосуванням ст.75 КК України щодо основного покарання.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Що стосується рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільного позову ОСОБА_7 до ТОВ С.М.І.Т. про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, в тому числі моральна, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ С.М.І.Т. є роботодавцем обвинуваченого ОСОБА_10 , що підтверджується наказом про прийняття на роботу від 06.12.2017 року, а саме на посаду водія (а.к.п. 78) та копією дорожнього листа № 000958 за квітень 2018 року, відповідно до якого, водій ОСОБА_10 був допущений ТОВ С.М.І.Т. до здійснення рейсових перевезень пасажирів на автобусі АЕ 0567 АВ по маршруту № 76 (а.к.п. 18-19).
Таким чином, вказані документи свідчать про те, що на момент вчинення ОСОБА_10 дорожньо-транспортної пригоди між ним та ТОВ С.М.І.Т. існували трудові відносини, оскільки обвинувачений вказаним товариством був забезпечений робочим місцем, у вигляді надання йому для виконання трудових обов`язків транспортного засобу, а тому відшкодування завданої потерпілим майнової та моральної шкоди підлягає стягненню з ТОВ С.М.І.Т. як роботодавця ОСОБА_10 .
Разом з цим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Отже, в цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції не взято до уваги, що автобус «Мерседес Бенц Спрінтер», НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджує поліс обов`язкового страхування № АМ/0736931 від 30.07.2017 року, виданий НАСК Оранта (а.к.п.17).
Таким чином, залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належних відповідачів, порядку відшкодування моральної та матеріальної шкоди, чи мало місце звернення ОСОБА_12 , як володільця автомобіля, до страховика.
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову ОСОБА_7 до ТОВ С.М.І.Т. не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги потерпілої та представника цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню.
Допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, оскільки страхова компанія на час ухвалення вироку не була залучена до участі у судовому засіданні.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ТОВ С.М.І.Т. - адвоката ОСОБА_11 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року задовольнити частково.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині цивільного позову ОСОБА_7 до ТОВ С.М.І.Т. - скасувати, призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

_____________ ___________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4