Дата документу 11.08.2022 Справа № 314/961/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/961/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1106/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 18 липня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вільнянськ, Вільнянського району Запорізької області зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 липня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів включно до 15 вересня 2022 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. При цьому, суд вважав недоведеним ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки належного обґрунтування у клопотанні прокурора щодо даного ризику немає. Разом з тим, констатація недоведеності даного ризику на теперішній час не впливає на остаточне рішення суду щодо необхідності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обставин, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів не встановлено.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід ОСОБА_6 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання із застосуванням електронного засобу контролю-браслету або без такого.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом було порушено вимоги ст.315 КПК України та замість обрання запобіжного заходу у підготовчому судовому засіданні, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Крім того, вважає, що тяжкість злочину є недостатнім для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.
Вказує, що посилання прокурора на можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду є недоведеними, а тому є безпідставним посилання на них для обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На думку захисника, ризики, заявлені прокурором у клопотанні, є абстрактними припущеннями, які нічим не підтверджені.
Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні відсутні або низькі.
Апелянт посилається на наявність у ОСОБА_6 місця проживання, на те, що у провадженні вже зібрані всі докази, підстав передбачати перешкоджання іншим чином у кримінальному провадженні немає.
На спростування наявності ризику переховування ОСОБА_6 захисник посилається на наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання.

Апелянт вважає, що до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно з ухвалою суду, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 22 лютого 2022 року, щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 висловив думку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 також висловили думку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Враховуючи думки учасників кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що є всі підстави для призначення судового розгляду відповідно до обвинувального акту, оскільки він складений відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги щодо територіальної підсудності. Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, немає.
Кримінальне провадження буде розглянуто у відкритому судовому засіданні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи клопотання наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Прокурор просив урахувати, що наслідки злочину є непоправними та невідворотними. ОСОБА_6 схильний до зловживання алкоголем, неодноразово притягувався до кримінальної відповідності за злочини, пов`язані з насиллям та заволодінням чужого майна.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора. Зазначив, що прокурор ставить питання щодо продовження запобіжного заходу, хоча на цій стадії може ставитись тільки питання обрання запобіжного заходу. На переконання захисника ризики нічим не підтверджені. ОСОБА_6 не ухилявся від досудового розслідування та суду. Хоча ризики у клопотанні прокурора й перераховані, але підґрунтя немає.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.
Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачено суворе покарання, в т.ч. у виді довічного позбавлення волі.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні. Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, визнаний судом недоведеним, що ніким не оспорюється.
Згідно з наданими суду апеляційної інстанції матеріалами провадження, ОСОБА_6 офіційно не працює, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, жодних осіб на його утриманні не перебуває, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, власності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів тощо. Зокрема, на цей час в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились.
Отже, тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину не є єдиною підставою для застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Практика ЄСПЛ не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Ці висновки суду першої інстанції захисником не спростовані з наданням відповідних доказів.
Обставини, на які посилається сторона захисту, в т.ч. і те, що обвинувачений має постійне місце проживання та підтримує зв`язки з родиною, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 липня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів включно до 15 вересня 2022 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4