КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №642/836/20
Провадження № 1-і/552/211/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року Київський районний суд м. Полтави

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтава клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.357, КК України,-
за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :
01.08.2022 прокурор Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова звернувся до Київського районного суду м.Полтава з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказуючи на те, що продовжений на підставі ухвали Київського районного суду м.Полтави від 20.06.2022, відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 18.08.2022 року. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким, на теперішній час залишаються підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого чи свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, що свідчить про те, що заявлені ризики не зменшилися та існує неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор підтримала заявлене клопотання, яке просить суд задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в задоволенні клопотання прокурора просять відмовити, у зв`язку з тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачені ст. 177 КПК України, просили суд змінити запобіжний захід на домашній арешт або задовольнивши клопотання прокурора визначити мінімальний розмір застави.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

На підставі розпорядження Голови Верховного суду №7/0/9-22 від 14.03.2022 на підставі ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова та Ленінського районного суду м. Харкова змінено за Київським районним судом м. Полтави.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого; наявність постійного місця роботи; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
На розгляді Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження №0003104 від 27.12.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 357 КК України.
По даному кримінальному провадженню відносно обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», неодноразово продовжувався у встановленому порядку та завершується 18.08.2022 року.
ОСОБА_6 офіційно ніде не працює, не має постійного джерела існування, обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким, та за яке передбачене покарання до 6-ти років позбавлення волі, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, також може незаконно впливати на потерпілих та свідків, продовжити злочинну діяльність, що свідчить про існування ризику повторного вчинення кримінального правопорушення, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Тобто підстави, за яких судом було застосовано і продовжено щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обставини які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились, у зв`язку з чим суд вважає, що підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - відсутні.

Щодо визначення застави, суд зазначає наступне.

Обвинуваченому інкримінується скоєння злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна, грабіж поєднаний з насильством, у зв`язку з чим відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд приходить до висновку не визначати розмір застави.

Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому до шістдесяти днів - до 09 жовтня 2022 року підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 197, 331, 350 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,до шістдесяти днів - до 09 жовтня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали для виконання надіслати до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали встановити до 09 жовтня 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту її проголошення до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтава.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1