УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/6208/22

Провадження №: 1-кп/755/1155/22

"16" серпня 2022 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , особи, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру, у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2022 за № 0001294 за ознаками вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 зверналася до суду з клопотанням про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру, у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 03.06.2022 за № 0001294 за ознаками вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке умотивувала дійсністю у провадженні обставин визначених ст.ст. 498-501 КПК України, ст. 105 КК України.

Тобто, у цій ситуації, іде мова про те, що, відповідно до ст. 501 КПК, слід з`ясувати питання того 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Позиція сторін

Сторони кримінального провадження вважали за можливе клопотання прокурора про застосування щодо неповнолітнього примусових заходів виховного характеру задовольнити, як дійсне, згідно ст.ст. 498-500 КПК України, ст. 105 КК України.

Так, прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батька строком на 1 рік, вважаючи, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нових правопорушень.

В судовому засіданні неповнолітній пояснив, що вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнає повністю, у скоєному щиро кається, просив передати його під нагляд батька.

Законний представник неповнолітнього його батько просив передати сина під його нагляд, обіцяв забезпечити належний догляд за ним, приділяти більшу увагу його вихованню та розвитку.

Захисник/адвокат ОСОБА_4 (приймала участь у розгляді в режимі відео конференції за допомогою системи зв`язку EASYCON, що кореспондується з п. 10 роз`яснень РС України від 02.03.2022, котрі відповідають критеріям офіційних в силу Рішення РСУ № 23 від 05.08.2022 «Щодо затвердження рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану») уважала слушним клопотання задовольнити, в силу дотримання вимог ст.ст. 498-500 КПК України, ст. 105 КК України, при цьому зауваживши, що неповнолітнього доречно передати під нагляд батька строком на 1 рік, адже такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нових правопорушень.

Джерела права й акти їх застосування

Порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами цього Кодексу з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

[…] Положення цього параграфу застосовуються у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, вчинених особами, які не досягли вісімнадцятирічного віку (ч.ч. 1, 3 ст. 484 КПК).

Згідно ч. 1 ст. 498 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

З положень ст. 497 КПК витікає, що якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину […], він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

З підстав, передбачених частиною першою цієї статті, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру може бути складене і надіслане до суду за умови, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують.

Під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 493 КПК […] до передання неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого під нагляд суд зобов`язаний зібрати відомості про особу батьків, опікунів або піклувальників, їхні стосунки з неповнолітнім і впевнитися у тому, що вони можуть належно здійснювати нагляд за неповнолітнім.

Відповідно до ст. 487 КПК при дослідженні умов життя та виховання неповнолітнього […] належить з`ясувати: 1) склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї; 2) обстановку в школі чи іншому навчальному закладі або на виробництві, де навчається або працює неповнолітній, його ставлення до навчання чи роботи, взаємини з вихователями, учителями, однолітками, характер і ефективність виховних заходів, які раніше застосовувалися до нього; 3) зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом та роботою.

Згідно ст. 485 КПК під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються: 1) повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; 2) ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; 3) умови життя та виховання неповнолітнього; 4) наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК примусові заходи виховного характеру, передбачені ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно ст. 22 КК кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Статтею 105 КК визначено, що неповнолітній, […], може бути звільнений судом від покарання […].

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: […] 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

[…]Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Статтею 501 КПК визначено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

[…] Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 500 КПК […]судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Мотиви, з яких Суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадженння, установив таке.

У ході розгляду даного провадженння судом установлено, що обставини визначені ст. 501 КПК є дійсними, у ключі такого.

Щодо питання вчинення суспільно небезпечного діяння, то судом з`ясовано, що воно мало місце за обставин вказаних у клопотанні прокурора про застосування заходів виховного характеру, а саме є доведеним (установленим), що ОСОБА_6 27.05.2022 маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), без проведення відповідної оплати за придбаний товар, замовив в мережі Instagram на сторінці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » купівлю кепки чорного кольору з написом білими літерами «СЛАВА ЗСУ» та чорні тактичні рукавиці загальною вартістю 980 грн 00 коп., з доставкою товару на своє ім`я (експрес-накладна №1466) за допомогою ТОВ «Нова Пошта» та з проведенням накладного платежу за місцем отримання у відділенні № 263 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване за адресою: м. Київ, бул. Перова, 10.

Продовжуючи свої незаконні дії, діючи з корисливих мотивів та в цілях власної наживи, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, 02 червня 2022 року приблизно о 12 год. 18 хв., неповнолітній ОСОБА_6 прибув до відділення № 263 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване за адресою: м. Київ, бул. Перова, 10, для отримання товару за вказаним замовленням.

При цьому, підійшовши до касира відділення ТОВ «Нова Пошта», повідомив своє замовлення по експрес-накладній № 1466 та, маючи на меті протиправне заволодіння майном ТОВ «Нова Пошта» шляхом зловживання довірою, попросив працівників відділення видати йому на огляд посилку, перш ніж розрахуватися за неї.

Отримавши посилку для здійснення огляду, ОСОБА_6 відійшов від каси до столу огляду речей приміщення відділення № 263 ТОВ «Нова Пошта».

В подальшому ОСОБА_6 , розглядаючи отриману посилку, тривалий час спілкувався з персоналом ТОВ «Нова пошта», входячи до них в довіру та відволікаючи їх увагу.

Після чого, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його протиправні дії є непомітними для оточуючих, скориставшись відсутністю уваги з боку персоналу ТОВ «Нова Пошта» та інших осіб, діючи шляхом зловживання довірою, вийшов з відділення № 263 ТОВ «Нова Пошта» разом із отриманою раніше посилкою, не оплативши зазначену вартість товару та вартість послуги доставки.

Внаслідок вчинення даного кримінального проступку, неповнолітній ОСОБА_6 своїми злочинними діями завдав матеріальної шкоди ТОВ «Нова Пошта» (), у розмірі 1045 грн. 00 коп., яке відповідно до публічного договору є матеріально відповідальним.

При цьому, Суд зауважує, що з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у цій ухвалі як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то: (1) ОСОБА_6 будучи допитаним у порядку ст. 490 КПК вказав, що дійсно за наведеного в клопотанні прокурора алгоритму дій вчинив шахрайство; (2) протоколом огляду відеозапису від 18.07.2022, а саме відеозапису з внутрішніх та зовнішніх камер відділення Нової пошти №263, що за адресою: м. Київ, бул. Перова, 10; (3) відеозаписом з внутрішніх та зовнішніх камер відділення Нової пошти №263, що за адресою: м. Київ, бул. Перова, 10; (4) даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.06.2022; (5) відмостямив відображеними в протоколі ОМП від 02.06.22; (6) копіями фіскальних чеків з ТОВ «НоваПей», як наслідок, Суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Таким чином, в діях неповнолітнього ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального проступку, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто є дійсними обставини визначені ч. 1 ст. 498 КПК.

Разом з тим, є дійсним факт, що вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, адже, згідно копії свідоцтва про народження останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на дату події (02.06.2022) йому виповнилось повних 15 років 11 місяців і 17 днів.

Діяння за ч. 1 ст. 190 КК,в силу норм ст. 12 КК, є кримінальним проступком.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України, та що у повній мірі корелює з діючими нормами КПК та КК.

Відповідно так, як є установленими обставини передбачені у пункті 1 або 2 частини першої статті 501 КПК суду слід визначитися з питанням того, чи доречно застосувати до винуватця примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

З цього питання Суд ураховує таке.

Вимоги ст. 497 КПК дотримано. Так, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру складене і надіслане до суду з дотриманням умови, щодо того, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують, що власне підтверджено ними в ході цього процесу.

ОСОБА_6 пояснив, що вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнає повністю, щиро кається.

У відношенні ОСОБА_6 на виконання вимог ст.ст. 485, 487 КПК установлено, що неповнолітній на даний час навчається, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем навчання характеризується задовільно, його вихованням займається батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за місцем проживання характеризується позитивно. Неповнолітній є уродженцем міста Києва, громадянином України, учнем 9-Б класу ліцею № 18 Деснянського району міста Києва, зареєстрованим та проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимим.

З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» випливає, що до неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

[…] Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України; до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України); при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

В цій ситуації, до передання неповнолітнього підозрюваного під нагляд Суд у спосіб опитування неповнолітнього та законного представника, аналізу наявних у справі характеристик (1) зібрав відомості про особу батьків, їхні стосунки з неповнолітнім і впевнитися у тому, що вони можуть належно здійснювати нагляд за неповнолітнім; (2) з`ясував: 1) склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї; 2) обстановку в школі, його ставлення до навчання чи роботи, взаємини з вихователями, учителями, однолітками; 3) зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом, та в ключі чого дійшов висновку, що, в цьому випадку, до неповнолітнього ОСОБА_6 можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а саме батька ОСОБА_5 .

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України, ураховуючи те, що до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру, та те, що дії неповнолітнього мiстять ознаки суспiльно-небезпечного дiяння, пеpедбаченого ч.1 ст. 190 КК України, але на момент вчинення цього суспільно-небезпечного діяння, згідно ст. 22 КК України він не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, та уважає необхідним застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а саме батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 1 рік, так як з урахуванням конкретних обставин справи в даному випадку за вказаний строк можливо досягнути мету виправлення неповнолітнього.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

З цих підстав Суд, керуючись ст.ст. 22, 97, 105 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 484-501 КПК України, постановив:

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру, у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2022 за № 0001294 за ознаками вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, задвольнити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а саме батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 1 рік.

Речові докази: диск із відеозаписом залишити в матеріалах судового провадження.

Ухвала, постановлена за наслідками розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, може бути оскаржена в порядку, передбаченому КПК України, а саме до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня її проголошення.

С у д д я Оксана БІРСА