Провадження № 1-кп/554/216/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Стебник Львівської області, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 122 КК України, -
встановив:

До Октябрського районного суду м. Полтави надійшло чергове клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , на обгрунтування якого вказано, що йому в указаному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід тримання під вартою, термін дії якого неодноразово продовжувався та строк його дії закінчується. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, організованою групою, як організатор та активний учасник угрупування корисливого спрямування, що займалось вимаганнями, знищенням та пошкодженням чужого майна, шляхом підпалу та вибуху, незаконним поводженням з вибуховими речовинами, спричиненням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Вважає, що до цього часу продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, знищення речей і документів, що мають значення для справи, незаконного впливу на потрпілого, свідків, інших обвинувачених, вчинення інших правопорушень, користуючись воєнним станом внаслідок агресії РФ на території України. При цьому зазначив, що останній свою провину заперечує, раніше вже порушував покладені на нього судом обов`язки, переховувався від суду та оголошувався у розшук, тому альтернативний запобіжний захід у виді застави йому не визначається.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав у ньому зазначених та категорично заперечив проти зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора та прохав його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечили щодо продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, прохали змінити його на особисте зобов`язання, мотивуючи, що ризики, наведені прокурором не доведені, обвинувачений тривалий час утримується під вартою, що констатовано ЄСПЛ у справі «Золотарьов проти України», провина обвинуваченого наразі не доведена, а орган досудового розслідування та прокурори займались фальсифікацією справи. Вважали клопотання прокурора безпідставним.
Суд, заслухавши клопотання, думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до таких висновків.
Жодних додатків до клопотання, які би доводили правову позицію прокурора суду не надано та суд на даній стадії процесу (в рамках підготовчого судового засідання) процесуально позбавлений права самостійно, з власної ініціативи досліджувати справу та оцінювати наявні в ній матеріали.
Суд вивчає лише ті документи справи, на які було звернуто увагу учасниками процесу та які маються у відкритому доступі.
Представник потерпілої сторони просив суд вивчити ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2017 року та 13.02.2018 року (т. 1 а.с. 113-116) і судом це клопотання задоволено.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 вперше був затриманий 21.12.2017 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2017 року йому обрано запобіжний захід тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу - застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 128 000 грн ( т. 1 а.с. 113-115).
26.01.2018 року після внесення застави ОСОБА_5 було звільнено з-під варти. Відомості про закріплення йому в установленому законом порядку електронного засобу контролю як і дані про повідомлене ним слідчому місце фактичного проживання, телефону суду не надані.
При цьому відсутні й відомості про особисте вручення ОСОБА_5 при його звільненні з-під варти повістки до слідчого (прокурора, суду). Обов`язки не залишати межі міста Харкова чи Харківської області на нього ухвалою суду не покладались, конкретні дати явки до слідчого (прокурора, суду) йому особисто під підпис не доводились.
Про виклики ОСОБА_5 до слідчого з 09.02.2018 року по 12.02.2018 року (при чому 10.02.2018 та 11.02.2018 року відповідно: субота та неділя) відомо лише з ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2018 року (справа № 640/20328/17), яка відсилає до відповідного клопотання слідчого без зазначення аркушів справи на яких були би ті чи інші докази, не вказано й про які саме слідчі дії йдеться. Відомості про застосування до ОСОБА_5 слідчим суддею примусових приводів відсутні.
Проте, 12.02.2018 року ОСОБА_5 було оголошено в розшук а 13.02.2018 року надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді питання про зміну йому запобіжного заходу на тримання під вартою.
ОСОБА_5 суду пояснив, що оголошення його розшуку було безпідставним. Після звільнення зі слідчого ізолятора під заставу він з`являвся до слідчого та повідомив його про те, що залишить межі міста Харкова для забезпечення свого права на захист, електронні засоби контролю йому ніхто не надягав. 28.04.2018 року о 16.50 годин його було затримано у торгівельному центрі міста Дніпро, до слідчого його ніхто не викликав, документів він своїх не змінював, зовнішності теж, ні від кого не переховувався.
29.04.2018 року слідчим суддею Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_5 змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою з мотивів, що останній порушив покладені на нього обов`язки, а саме ухилявся від явок до слідчого та не повідомив слідчого (прокурора) про зміну місця свого проживання.
Проте суду не надано жодних рішень, які би свідчили про застосування до ОСОБА_5 та його заставодавця такої кримінально-процесуальної санкції, відповідно до ст. 182 КПК України, як звернення застави в дохід держави, відтак позиція сторони обвинувачення в частині викриття обвинуваченого в грубому порушенні покладених на нього обов`язків видається непослідовною та непереконливою, а пояснення обвинуваченого належним чином не спростованими.
З червня 2018 року до дня направлення справи до суду 14.09.2018 року, під час досудового розслідування справи та до 25.10.2022 року терміни тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 неодноразово продовжувались за клопотаннями прокурора, підтриманими потерпілим ОСОБА_9 в особі його представника.
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 15 червня 2020 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України та призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
При цьому у пред`явленному обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України за епізодами від 23.05.2016, 17.06.2016, 29.09.2016, 02.12.2016, 18.03.2017 ОСОБА_5 було визнано невинуватим та виправдано.
Однак ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.12.2020 року цей вирок був скасований на справа направлена на новий розгляд до суду 1 інстанції з підстав неповноти встановлення судом фактичних обставин справи та непроведення ретельного дослідження про небезпідставні скарги обвинувачених про застосування до них недозволених методів досудового розслідування, коли вони перебували під контролем держави.
Як указав суд 2 інстанції, не вбачається також і які саме дії виконував ОСОБА_5 , як співучасник групи, аналогічно є незрозумілою роль ОСОБА_5 при кваліфікації за іншими кримінальними правопорушеннями. Таким чином виклад фактичних обставин справи, на думку цього суду, не відповідає кваліфікації дій обвинувачених, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Окрім іншого, з позиції апеляційного суду, у вироку вбачаються суперечності щодо часу вчинення епізодів умисного пошкодження та знищення чужого майна обвинуваченими, не встановлено часу вчинення обвинуваченими злочинних дій, кваліфікованими судом за ч. 2 ст. 194 у співучасті за попередньою змовою групою осіб.
Суд зазначає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) (ст.8 Конституції України, ст. 8 КПК України), рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні, тому обов`язковими для виконання, особливо, якщо заявником є обвинувачений у даному кримінальному провадженні.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Золотарьов проти України» (заява №13399/19) від 01.04.2021 року констатовано порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю тримання під вартою під час досудового слідства та порушення Конвенції у зв`язку з іншими скаргами, поданими за усталеною практикою Суду. При цьому Судом враховувалось, що ОСОБА_5 на той час надмірно тримався під вартою, а саме: 2 роки 1 місяць і 19 днів.
Розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова змінено на Октябрський районний суд м. Полтави.
Починаючи з березня 2022 року до 25.10.2022 року суд позбавлений можливості провести навіть підготовче судове засідання, що обумовлено причинами, що не залежать від поведінки обвинуваченого, зокрема, запровадженням воєнного стану, перебоями засобів зв`язку та відправки поштової кореспонденції, систематичними неявками ряду потерпілих, що проживають у місті Харкові, що наразі піддається агресії ворога, інших обвинувачених, які, до речі, вказані в обвинувальному акті як виконавці злочинів, наразі перебувають на свободі і щодо них прокурор не клопоче про тримання під вартою.
Відтак наразі сумарний термін тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою складає 4 роки 7 місяців і 2 дні, що більш ніж удвічі перевищує констатованого як надмірний ЄСПЛ.
Між тим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) цей термін відповідає більш ніж 9 рокам і 2 місяцям можливого позбавлення волі, відтак перевищує максимально можливе покарання за інкримінованими йому ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.122 КК України, є наближеним до максимальної межі ч. 2 ст. 194 КК України та середньої межі санкції ч. 4 ст. 189 КК України, навіть у разі доведення його провини у вчиненні вказаних злочинів.
У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 2 місяців.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. У рішенні ЄСПЛ «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року констатовано порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції, оскільки національні суди продовжували тримання під вартою, посилаючись восновному на тяжкість вчиненого злочину, та використовували стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи. Відповідно до рішення у справі «Пічугін проти України» від 23.10.2012 року, ЄСПЛ констатував порушення Конвенції через невмотивованість у рішення суду продовження існування ризиків втечі обвинуваченого і чи виправдовують вони позбавлення волі протягом усього часу кримінального провадження. У справах «Цигоній проти України» від 24.11.11 року, «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року, «Дейнеко проти України» від 21.05.2019 року ЄСПЛ констатував порушення Україною п. 3 ст. 5 Конвенції у зв`язку з тим, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою не містило належних і достатніх підстав для такого тривалого тримання та національні суди не розглянули жодних альтернативних запобіжних заходів. В рішенні ЄСПЛ у справі «Ходорковський проти Росії», зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.
Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ Сааді проти Сполученого Королівства).
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.
Зокрема, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно провести оцінку в сукупності всіх обставин, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Суд зазначає, що прокурором, всупереч вимогам ст. ст. 184, 199 КПК України, не подано до суду документальних доказів наявності ризиків, зазначених у ст. 184 та ч. 3 ст. 199 КПК України, а також того, що ці ризики виправдовують подальше тривале тримання обвинуваченого під вартою.
Певний публічний інтерес до цієї справи на початкових етапах провадження та сама тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які, між тим, за даними обвинувального акту не призвели до тяжкої фізичної шкоди, відсутність підозр у вчиненні інших кримінальних правопорушень, не можуть виправдовувати його надміру тривале ув`язнення на даний час.
Якщо на початковому етапі досудового розслідування можливо й була необхідність у триманні обвинуваченого під вартою, однак на даному етапі судового розгляду, докази продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу суду не надані, з огляду також на невиправдано тривале тримання обвинуваченого під вартою (більше чотирьох років), наявними є ризики неможливості наразі здійснення справедливого кримінального провадження без участі інших обвинувачених в розумні строки, що суперечило би і вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Суд зважає на те, що не є жодним чином доведеними ризики впливу обвинуваченого на свідків, знищення документів чи речових доказів, перешкоджання встановленню істини у справі, продовження злочинної діяльності.
Обвинувачений користується презумпцією невинуватості та обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації його дій, підлягають доведенню в установленому законом порядку в суді.
Відповідно до ст. 89 КК України обвинувачений не судимий, вказав своє місце постійного проживання, де також проживають його батьки похилого віку, він має на утриманні неповнолітню дитину, інша дитина нещодавно досягла повноліття, запевнив суд, що не ухилятиметься від суду, має поганий стан здоров`я через тяжку хворобу ноги, у зв`язку з чим мав другу групу інвалідності, яку не продовжив внаслідок перебування в слідчому ізоляторі, що не спростовано стороною обвинувачення.
Викладені обставини справи, навіть з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів, на переконання суду, не дають підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, однак вважаються достатніми для зміни йому запобіжного заходу відповідно до клопотання сторони захисту.
Підготовчий розгляд справи підлягає відкладенню за неявкою обвинуваченого ОСОБА_8 та ряду потерпілих.
Керуючись ст. ст. 42, 177, 189-191, 314-316, 331, 369, 372 КПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 термінів триманння під вартою відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання та покласти на нього обов`язки: не залишати межі міста Харкова без дозволу головуючого судді Октябрського районного суду м. Полтави у даній справі, повідомляти головуючого суддю Октябрського районного суду м. Полтави у даній справі про зміну місця проживання та роботи, з`являтися до Октябрського районного суду м. Полтави у даній справі за викликами (в тому числі смс повідомленнями, телефонними викликами, через систему Easycon).
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з-під варти негайно в залі суду.
Підготовчий розгляд справи відкласти до 10.30 годин 21.12.2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1