У Х В А Л А
про продовження запобіжних заходів
у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту у нічний час доби

10 серпня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147 від 04.05.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України;
ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України;
ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває вказане кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , відповідно до ст. 331 КПК України, заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, із визначенням застави, яку для обох обвинувачених просила визначити у розмірі 150-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

В обґрунтування вказаних клопотань прокурор зазначила, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не мають міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу (крім обвинуваченого ОСОБА_5 ), обвинувачуються, у тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину в складі організованої групи, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а тому, перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, чинити тиск на недопитаних у судовому засіданні свідків: особу, яка безпосередньо здійснювала закупівлю наркотичного засобу, понятих та ОСОБА_10 , із якою до цього часу підтримує спілкування обвинувачений ОСОБА_6 , а також продовжити злочинну діяльність. При цьому просила врахувати, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за що засуджений вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року, інші обвинувачені є раніше не судимими. Крім того, просила врахувати введення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання правоохоронними органами своїх повноважень.

Захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечили проти задоволення клопотань прокурора щодо їхніх підзахисних із тих підстав, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, ризики вчинення ними дій, які зазначає прокурор, є абстрактними та не доведеними, а введення в Україні воєнного стану не може бути визнано новим ризиком, оскільки на території Черкаського району Черкаської області не ведуться бойові дії, сили територіальної оборони допомагають правоохоронним органам у виконанні покладених на них функцій, а безпосередньо при районних управліннях поліції створені відповідні відділи, які здійснюють контроль за виконанням запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
При цьому, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 зауважив, що усі ризики, наведені прокурором, нівелюються обранням такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із носінням електронних засобів контролю. Водночас, просив врахувати прецедентну практику ЄСПЛ, відповідно до якої будь-які ризики зі спливом часу зменшуються. З огляду на вищевикладене, просив суд відмовити у клопотанні прокурора та обрати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронних засобів контролю.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 додатково зазначила, що її підзахисний має міцні соціальні зв`язки, оскільки має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, до затримання професійно займався рибальством, підприємницькою діяльністю та мав постійний дохід, до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів не притягувався. Водночас, наголосила на тому, що до клопотання прокурором не долучено жодних доказів на доведення того факту, що обвинувачений ОСОБА_6 здійснював вплив на свідків у даному кримінальному провадженні. За даних обставин просила суд відмовити у клопотанні прокурора і обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронних засобів контролю.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтримали позицію своїх захисників.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечень проти задоволення клопотання прокурора щодо ОСОБА_5 не висловили.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає необхідним зазначити наступне:

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, крім ризиків, визначених у статті 177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, зазначені у статті 178 КПК України.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначено у частині другій ст. 181 КПК України та розширеному тлумаченню він не підлягає.

Так, за приписами частини першої, другої та шостої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Судом установлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби відносно обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 13 серпня 2022 року.

Завершити судове провадження до спливу строку дії даних запобіжних заходів не можливо.

Суд погоджується з висновком прокурора про існування обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення саме цими особами інкримінованих їм кримінальних правопорушень (злочинів) та зважає на те, що обвинувачені обвинувачуються, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину у складі організованої групи, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

У рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочинів дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть продовжити злочинну діяльність, та, з метою уникнення покарання, здійснювати психічний або фізичний вплив на свідків, які на сьогодні не допитані судом.

Крім того, тяжкість покарання збільшує ймовірність ризику переховування обвинувачених від суду.

На обґрунтування ризику можливого переховування обвинувачених від правосуддя, суд надає оцінку особам обвинувачених, які тяжкими захворюваннями не страждають; є неодруженими; утриманців у розумінні закону (крім обвинуваченого ОСОБА_4 ) не мають; до затримання офіційно працевлаштовані не були; інших доходів (крім обвинуваченого ОСОБА_5 ) не мають, що впливає на їхній матеріальний стан і може спонукати останніх до вчинення нових злочинів чи адміністративних проступків задля отримання прибутку.

У зв`язку з вказаними обставинами можливо зробити висновок про те, що обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, як заходів стримання від девіантної поведінки.

Наявність у обвинувачених постійного місця проживання та наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 на утриманні малолітньої дитини, у обвинуваченого ОСОБА_6 - сина, невістки та онука, які проживають окремо, а у обвинуваченого ОСОБА_5 місця роботи, не гарантує усунення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та оцінюється судом у сукупності з іншими факторами.

При цьому суд зважає на те, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за що засуджений вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року.

Таким чином, суд переконаний, що ризики та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні відносно обвинувачених запобіжних заходів, не зменшилися та продовжують існувати.

Також суд зважає на те, що 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому вказаний строк неодноразово продовжувався та триває до даного часу.

Військова агресія проти України суттєво обмежує можливості виконання правоохоронними органами своїх повноважень, якісно погіршує криміногенну обстановку, а тому є новим ризиком, який, до того ж, збільшує ризик переховування обвинувачених від суду.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, суд на теперішній час не встановив.

Доказів того, що обставини, які були взяті судом до уваги при обранні запобіжного заходу обвинуваченим, з часом змінилися, стороною захисту не надано.

Зважаючи на те, що обвинуваченим інкримінується вчинення, зокрема, особливо тяжкого злочину у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для населення та становить підвищену суспільну небезпеку, суд дійшов висновку, що у даній справі, з урахуванням презумпції невинуватості, превалює суспільний інтерес, який виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відтак, суд вважає, що тимчасова ізоляція обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від суспільства є цілком виправданою мірою, насамперед превентивною, оскільки, окрім захисту прав і інтересів обвинуваченого, суд повинен приймати до уваги захист інтересів суспільства в цілому і запобігти можливій злочинній діяльності особи, якій пред`явлено підозру та висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому приходить до висновку про необхідність продовжити щодо даних обвинувачених винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить їхню належну процесуальну поведінку, а також не зможе запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України.

І навіть запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не усуває вище перелічені ризики, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не мають законного джерела доходу, що унеможливлює виконання даного запобіжного заходу.

Твердження сторони захисту про те, що до затримання ОСОБА_6 мав постійний дохід, так як професійно займався рибальством та був приватним підприємцем, суд не може взяти до уваги, оскільки рибальство має сезонний характер, а його підприємницька діяльність є припиненою.

На переконання суду, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

Суд вважає, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився його майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Захисниками не доведено про існування виключних обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Щодо доводів сторони захисту стосовно зменшення ризиків з плином часу, слід зазначити, що дійсно, відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У той же час, судом наразі не заслухано показань обвинувачених, свідків та лише розпочато дослідження письмових доказів. Тобто, судом не досліджено обставин обвинувачення настільки, що можна було б судити про істотне зменшення ризиків, які стали підставою для застосування до обвинувачених запобіжних заходів.

Оскільки підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який на даний час немає, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому у задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_4 та їхніх захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про зміну запобіжних заходів на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю слід відмовити.

Суд зауважує, що тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчинення особою правопорушення чи ухилення від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до пункту 3 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у таких межах: від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 інкримінується вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу особливо небезпечних наркотичних засобів, що створює загрозу для населення та становить підвищену суспільну небезпечність; зважаючи на кількість інкримінованих епізодів і характер інкримінованих їм діянь; суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заставу у розмірі 150-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та зумовити їхню належну процесуальну поведінку.

Відповідно до частини 7 статті 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм частини 3 статті 183 та частини 5 статті 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинувачених такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають чи перебувають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; докласти зусиль до пошуку роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 181, 182, 183, 194, 197, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про зміну запобіжних заходів на більш м`які відмовити.

Клопотання прокурора Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту у нічний час доби задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити попередній тримання під вартою в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», продовживши строки тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, тобто до 09 жовтня 2022 року, включно.

Одночасно визначити заставу, після внесення якої обвинувачені звільняються з-під варти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 150-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 372 150 гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як обвинуваченими, так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями) на депозитний рахунок, отримувач: ТУ ДСА України в Черкаській області.

Роз`яснити обвинуваченим, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний вище депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинувачених з-під варти та повідомити письмово прокурора, що звернувся з клопотанням, а також суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачені зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та вважаються такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Уповноважена службова особа ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» у разі внесення застави, при звільненні обвинувачених, зобов`язана роз`яснити їм або заставодавцю обов`язки, покладенні на обвинувачених, та наслідки їх невиконання.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися без дозволу суду з місця свого проживання;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до суду за першою вимогою:

- зайнятися пошуком роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими, поза межами судового засідання.

Роз`яснити обвинуваченим, що у разі невиконання ними покладених обов`язків, застава буде звернена в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити попередній домашній арешт у нічний час доби та продовжити його дію на 60 (шістдесят) діб, до 09 жовтня 2022 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- не залишати житло за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. на період дії ухвали, а саме до 09 жовтня 2022 року, включно, без дозволу суду;

- з`являтися на виклики до Черкаського районного суду Черкаської області за першою вимогою у встановлений ним час;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні за винятком їх участі в суді.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження, направити начальнику Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» та начальнику Черкаського районного відділу поліції ГУНП України в Черкаській області для виконання у відповідних частинах, а також прокурору для контролю.

Строк дії ухвали складає шістдесят днів з дня її проголошення та до 09 жовтня 2022 року, включно.

Ухвала підлягає до негайного виконання, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду у порядку та строки, передбачені чинним законодавством.

Суддя: ОСОБА_1