Справа №577/3005/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/116/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2020 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2020 року відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного її підзахисному покарання з покарання у виді обмеження волі на умовне покарання.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник стверджувала, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Наголошувала, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, при реальній винагороді за співучасть у злочині у 1300 грн він повністю самостійно відшкодував потерпілій збитки. По при визнання судом першої інстанції ряду пом`якшуючих покарання обставин, суд не прийняв до уваги думку потерпілої та прокурора, які не наполягали на реальному застосуванні обвинуваченому обмеження волі. Крім того, з досудової доповіді відділу пробації не вбачається, що ОСОБА_8 може бути виправлений лише в умовах ізоляції від суспільства. А тому, зважаючи на те, що обвинувачений, хоч і з неналежним оформленням, однак єдиний працевлаштований в сім`ї, тобто є єдиним годувальником в родині де виховується неповнолітня дитина, призначене йому покарання буде тягарем в сім`ї.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 08.07.2020 року об 11.10 год. у м.Конотоп Сумської обл. невстановлена досудовим розслідуванням особа за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 потерпілій ОСОБА_9 та, видаючи себе за її сина ОСОБА_10 , повідомила неправдиві відомості, що потрапила у ДТП. У зв`язку з чим йому терміново необхідні гроші на лікування, ввівши таким чином потерпілу в оману. Невстановлена досудовим розслідуванням особа повідомила ОСОБА_9 , що до неї приїде чоловік на ім`я ОСОБА_11 , якому потрібно передати всі наявні у неї кошти. Того ж дня близько 12 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою у буд. АДРЕСА_2 шляхом обману, під приводом отримання коштів на лікування сина, незаконно заволодів чужим майном потерпілої в сумі 12000 грн. і 660 доларів США, що відповідно до курсу НБУ дорівнює 17774,39 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду змінити та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги захисника заперечила, просила вирок суду залишити без міни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, захисником в апеляційній скарзі не оскаржується, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, з яким захисник не погоджувалася, вважала суворим і просила від нього звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих потерпілій збитків, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини та відсутність судимостей. До обтяжуючої покарання обставини суду відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Тому, з урахуванням викладеного, тяжкості та розповсюдженості як по м. Конотопу, так і по державі в цілому вчиненого злочину, прийнявши до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому випадку, якого не вбачається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі.

Водночас, захисник вважала, що таке покарання суворе та існують підстави для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, без ізоляції від суспільства.

Як вказувалося вище, підставами для задоволення вимог скарги, захисник вважала визнання вини обвинуваченим, щире каяття, відшкодування збитків, позиція потерпілої і прокурора, які не наполягали на застосуванні обвинуваченому обмеження волі, досудову доповідь з якої не вбачається, що ОСОБА_8 може бути виправлений лише в умовах ізоляції від суспільства та наявність на утриманні в обвинуваченого неповнолітньої дитини.

У відповідь на вказане колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 злочин в даному кримінальному провадженні вчинив умисно, групою осіб, відносно особи похилого віку, яка шляхом обману передала грошові кошти задля збереження життя і здоров`я свого сина, що зі сторони обвинуваченого носить цинічний характер. Дійсно, шкода потерпілій відшкодована та відповідно до поданої нею розписки вона немає претензій та цивільного позову до обвинуваченого не заявляє, водночас, грошові кошти повернуті потерпілій не з доброї волі обвинуваченого, а через його викриття органами досудового розслідування у вчиненні злочину та через бажання загладити свою вину і пом`якшити відповідальність.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 судимостей не має, тобто вважається особою раніше не судомою. Водночас, з довідки про судимість вбачається, що ОСОБА_8 все ж таки мав факт притягнення його до кримінальної відповідальності за умисні злочини та йому призначалось покарання як у виді позбавлення волі так і у виді обмеження волі. Вказане не може враховуватись при призначенні ОСОБА_8 покарання, так як судимості погашені, водночас, і залишити цей факт без уваги, при розгляді питання про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства, колегія суддів не може, оскільки головною метою покарання, є виправлення особи, як того вимагає КК України.

Щодо характеристики з місця проживання обвинуваченого, то з неї вбачається одне відсутність скарг зі сторони сусідів (а.с. 38).

З досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що в силу ст. 89 КК України, він раніше не судимий, в місцях позбавлення волі був 2 рази, провів там близько 3 років, має сім`ю, неповнолітню доньку, офіційно не працевлаштований, без стабільних джерел доходу, підтримує відносини з особами, з антисоціальною поведінкою, на обліках в нарколога та психіатра не перебуває, алкоголь не вживає близько 5 років, а злочин, зі слів родини, вчинив через нехватку грошей на задоволення базових потреб. Як висновок, ризик вчинення ОСОБА_8 повторного злочину, орган пробації оцінив як високий, ризик небезпеки для суспільства, оцінено як середній. На позбавленні обвинуваченого волі, досудова доповідь не базується, однак з неї вбачається, що ОСОБА_8 , без контролю за ним, виправитись не може.

Аналізуючи вказане в своїй сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Перелічені в апеляційній скарзі захисником обставини при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції враховувались, в інших доводів, які б виступили обставинами для задоволення вимог апеляційної скарги ні обвинуваченим ні захисником в ході апеляційного розгляду справи не наведено та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2020 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4