УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 485/677/21

провадження № 51-2868ск22

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_17,

суддів ОСОБА_18, ОСОБА_19

вивчила касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_20 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 червня 2022 року і

встановила:

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снігурівка Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого, визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено покарання: за ч. 4 ст. 296 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі; за ч.1 ст. 122 КК України у вигляді двох років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Снігурівка Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2009 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі 01 лютого 2017 року за ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 11 місяців 12 днів, визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено покарання: за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі; за ч.1 ст. 122 КК України у виді двох років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у солідарному порядку на користь ОСОБА_3 , 2484, 36 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят чотири грн 36 коп) матеріальної шкоди та 50 000 грн (п`ятдесят тисяч грн 00 коп) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з кожного на користь держави 4249,70 грн (чотири тисячі двісті сорок дев`ять грн 70 коп) на залучення експертів.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14 червня 2022 року вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2021 року залишено без зміни.

За вироком суду 01.03.2021 близько 16:35, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 , рухаючись на належному на праві власності ОСОБА_4 автомобілі марки «Опель Вектра» з державними номерними знаками НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 по

вул. Янтарній у напрямку від вул. Жовтневої до площі Богдана Хмельницького у м. Снігурівка Миколаївської області, де на ділянці вказаної дороги неподалік Снігурівської ЗОШ №3, під час руху, стали учасниками дорожньо - транспорної пригоди, за якої відбулося контактування із належним на праві власності ОСОБА_5 автомобілем ВАЗ-21099 з державними номерними знаками

НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку. Під час контактування автомобілів, автомобілю ОСОБА_3 заподіяні механічні пошкодження.

Не зупиняючись, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказаному автомобілі залишили місце дорожньо-транспортної пригоди та виїхавши на площу Богдана Хмельницького, продовжили рух по вул.Центральній, зупинились біля ТЦ "Сім`я", що розташований по вул.Центральній, 150, у м. Снігурівка Миколаївської області.

У свою чергу, ОСОБА_7 з метою фіксації факту зіткнення автомобілів та встановлення особи водія автомобіля «Опель Вектра» з державними номерними знаками НОМЕР_1 , розвернув свій автомобіль та продовжив рух по площі Богдана Хмельницького в напрямку вул. Центральної вслід за автомобілем «Опель Вектра», зупинившись приблизно о 16:38 біля ТЦ "Сім`я" позаду вищевказаного транспортного засобу. Після чого ОСОБА_7 , вийшовши зі свого автомобіля, звернувся до ОСОБА_1 , який в той час перебував за кермом на водійському сидінні, та повідомив останньому про пошкодження фактично належного йому автомобіля ВАЗ-21099. На вказані законні зауваження

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який перебував в автомобілі «Опель Вектра» на передньому пасажирському сидінні, діючи з хуліганських спонукань почали ображати ОСОБА_3 словами нецензурної лайки.

Намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

ОСОБА_7 повідомив останнім, що він викликає на місце події працівників поліції для складання матеріалів та фіксації факту дорожньо-транспортної пригоди, та повернувся до салону свого автомобіля.

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел на вчинення відносно

ОСОБА_6 хуліганських дій, а також з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вийшли з автомобіля «Опель Вектра» та підійшли до автомобіля ВАЗ - 21099, за кермом якого вже сидів ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_2 взяв із собою відкорковану скляну пляшку пива, тобто заздалегідь заготовив її для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень і пошкодження його майна.

Перебуваючи біля автомобіля потерпілого, ОСОБА_2 , демонструючи вседозволеність, всупереч волі потерпілого, силоміць відчинив водійські дверцята автомобіля, після чого разом із ОСОБА_1 продовжили ображати ОСОБА_6 словами брутальної лайки, погрожуючи при цьому останньому фізичною розправою. У цей час ОСОБА_7 з метою заспокоєння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомив останнім, що він є працівником поліції та пред`явив їм службове посвідчення. Дізнавшись, що ОСОБА_7 є поліцейським, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відреагували у грубій формі нецензурною лайкою та пригрозили застосуванням фізичної сили.

Негайно реалізуючи свої погрози, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_2 наніс один удар кулаком руки в область обличчя потерпілого, після чого разом із ОСОБА_1 почали силоміць витягувати потерпілого ОСОБА_6 із салону автомобіля. При цьому ОСОБА_2 , утримуючи в руках відкорковану скляну пляшку пива, яку заздалегідь заготовив для спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, діючи умисно, намагався нанести потерпілому удари пляшкою в область голови. Не досягнувши цілі та не влучивши у голову потерпілому, який чинив опір та відштовхував нападників ногами, продовжуючи свої злочинні хуліганські дії, ОСОБА_9 , використовуючи скляну пляшку пива, яку тримав у руках, почав наносити нею численні удари по лобовому склу автомобіля ВАЗ-21099, в результаті чого пошкодив лобове скло вищевказаного автомобіля.

З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також захисту себе особисто та свого майна, ОСОБА_7 дістав із салону свого автомобіля спеціальний засіб ПР-73 (палка резинова), вийшов з належного йому автомобіля, та утримуючи в руках вищевказаний спеціальний засіб, став наносити удари по тілу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після чого, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діючи узгоджено, керуючись хуліганськими мотивами, використовуючи свою кількісну перевагу, силоміць відібрали у потерпілого спеціальний засіб ПР-73, який відповідно до ст.45 Закону України "Про Національну поліцію" є спеціальним засобом для відбиття нападу, тобто предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої спільні протиправні дії та бажаючи вчинити розправу над потерпілим, демонструючи зверхність та вседозволеність, безпідставно, діючи з хуліганських спонукань, ОСОБА_2 , утримуючи в руках вищевказаний спеціальний засіб ПР-73, почав наносити ним численні удари по шиї та тулубу потерпілого, а ОСОБА_1 наносив численні удари кулаками по тілу потерпілого. Від отриманих ударів ОСОБА_3 впав на проїзну частину дороги вулиці Центральної. Продовжуючи реалізовувати злочинний хуліганський умисел, спрямований у тому числі на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_2 палицею ПР-73 наніс йому численні удари по тулубу, спині, шиї та ногах, а ОСОБА_1 кулаками і ногами наніс численні удари по тілу та голові ОСОБА_10 .

Всього ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільними хуліганськими діями нанесли потерпілому ОСОБА_11 не менше 17 ударів та спричинили йому тілесні ушкодження, які за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_20 просить скасувати вказані судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, обвинувачені в ході конфлікту не порушували громадський порядок, а пляшка пива, з якої пив ОСОБА_2 не є заздалегідь заготовленим або спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, ОСОБА_1 не може нести відповідальність за дії ОСОБА_2 оскільки участь у конфлікті не приймав. Захисник вважає, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , показали, що нецензурна лайка та грубі вислови були відсутні, таких вони не чули, але суд у своїх рішеннях навів протилежні свідчення.

Наголошує, що не можна кваліфікувати дії обвинувачених у скоєнні хуліганства, особливо за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки предмети, а саме пляшку пива та палку резинову (далі - ПР), вони не збирались застосовувати до вчинення будь-яких дій потерпілим та ними не були підготовлені ці предмети заздалегідь.

Крім того слідчий, в порушення вимог ст. 290, 282 КПУ України, не виконав доручення прокурора про відкриття доказів, які покладені в основу вироку.

Мотиви Суду

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши додані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з приписами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Разом із тим надавати правильну кримінально-правову оцінку хуліганству та відмежовувати його від інших кримінально караних діянь належить, зокрема, за об`єктом злочину і такою ознакою суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Так, хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Особливість мотиву хуліганства (явна неповага до суспільства) полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Суди обґрунтували причини кваліфікації дій засуджених як хуліганство, оскільки дії винних були поєднані з очевидним для них грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю, про що вказує вчинення хуліганських дій із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, які обвинувачені використали для вчинення злочину під час хуліганських дій і якими заподіяли тілесні ушкодження.

При цьому правильно взято до уваги, що засуджені, завдаючи тілесні ушкодження потерпілому, перебуваючи в громадському місці, а саме знаходячись біля торгівельного центру «Сім`я», діючи спільно та узгоджено, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, використовуючи малозначний привід, застосовуючи предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень та предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, вчинили хуліганство та заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Таке обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні злочинів знайшло своє підтвердження у ході судового розгляду сукупністю досліджених доказів.

Показання засуджених про те, що вони не вчиняли відносно потерпілого хуліганських дій та не спричиняли йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а їх дії були спровоковані самим потерпілим, спростовані наведеними доказами, є неправдивими та спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Про наявність у діях обвинувачених складу хуліганства свідчать зміст і спрямованість вчинюваних ними протиправних дій, а саме час вчинення (у світлу пору доби), обстановка та обставини їх вчинення (громадське місце, центральна вулиця міста, проїжджа частина, біля магазину, свідками події стали перехожі, водії автомобілів та відвідувачі магазину), з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пошкодженням майна потерпілого та його побиття, нехтуючи елементарними правами моралі та добропристойності, характеру дій обвинувачених (використовуючи незначний привід вдвох спровокували конфлікт з потерпілим, під час якого нанесли йому тілесні ушкодження із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (скляною пляшкою та спеціальним засобом ПР-73), а також поведінки потерпілого, який з обвинуваченими раніше не був знайомим, неприязних відносин з ними не мав, зробив зауваження обвинуваченим з приводу контактування автомобілів, однак останні відреагували агресивно та зухвало, чим сприяли загостренню конфлікту, який переріс у бійку.

Перевіривши вирок в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що судом першої інстанції вірно встановлена сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях засуджених саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

При перевірці технічних записів судом апеляційної інстанції істотних розбіжностей між показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не встановлено, наведені потерпілим обставини вчиненого на нього нападу, підтверджуються показаннями свідків, даними протоколу обшуку та іншими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 01.03.2021 з фототаблицею до нього; протоколу огляду матеріалів відеозапису від 01.03.2021 з камери спостереження; висновком експерта № 59 від 16.04.2021.

Стосовно посилання у касаційній скарзі захисника ОСОБА_20щодо порушень, допущених слідчим під час досудового розслідування при ознайомленні обвинувачених з матеріалами кримінального провадження та невідкриття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доказів кримінального провадження, які тотожні доводам апеляційної скарги сторони захисту, то з матеріалів кримінального провадження убачається, що підозрюваним та їх захисникам було повідомлено про закінчення досудового розслідування, складені протоколи про надання останнім доступу до матеріалів досудового розслідування, захисники ознайомились з матеріалами досудового розслідування в повному обсязі, підозрюваним надавався доступ до матеріалів досудового розслідування, проте вони відмовились від такого ознайомлення, при цьому підозрюваним вручені копії всіх матеріалів досудового розслідування. Під час підготовчого судового засідання суд надавав обвинуваченим можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, чим скористався ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 у свою чергу відмовився.

Суд апеляційної інстанції детально перевірив процесуальні дії слідчого стосовно дотримання вимог ст.ст. 290, 282 КПУ Країни і надав обґрунтовані відповіді на питання, зазначені в апеляційній скарзі захисника.

Слід зазначити, що доводи касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_20 є аналогічними доводам його апеляційної скарги, досліджені судом апеляційної інстанції та їм надано правильну оцінку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу апеляційного суду постановлено відповідно до положень ст. 419 КПК України із зазначенням короткого змісту вимог, викладених в апеляційній скарзі, і судового рішення суду першої інстанції, викладу позиції інших учасників судового провадження, встановлених судом першої інстанції обставин, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив, постановляючи ухвалу, і положень закону, яким він керувався.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_20 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 червня 2022 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19