печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/57110/21-к від 01.11.2021 у кримінальному провадженні № 0001779 від 19.08.2019, -
ВСТАНОВИВ:

05.07.2022 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/57110/21-к від 01.11.2021 у кримінальному провадженні № 0001779 від 19.08.2019.
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0001779 від 19.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 209 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.
В ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 01.11.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/57110/21-к накладено арешт на майно ОСОБА_5 , а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речових доказів.
Адвокатом в клопотанні зазначено, що арештоване майно ОСОБА_5 перебувало у його володінні, набуте останнім законним шляхом. Сам ОСОБА_5 не має відношення до кримінальних правопорушень, які розслідуються слідчими ГСУ НП України у даному кримінальному провадженні.
Вказана квартира є спільною власністю, придбана в законний спосіб, частково на кошти батьків ОСОБА_5 , які впродовж багатьох років займаються виготовлення продукції власного виробництва меду та продають свою продукцію для приватних сільських підприємств. Окрім цього, батьки ОСОБА_5 мають власні заощадження, оскільки отримують заробітну плату, надають земельні ділянки в оренду та майно в лізинг, отримують соціальні виплати та додаткові блага.
Такі відомості в тому числі підтверджуються відомостями з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків щодо ОСОБА_6 від 25.11.2021 та ОСОБА_7 від 25.11.2021 (батьки ОСОБА_5 ).
Доходи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за 2020 рік є співрозмірними із вартістю придбаної квартири, що є додатковим підтвердженням придбання квартири у вказаний період за кошти батьків ОСОБА_5 .
Іншу частину коштів вносила дружина ОСОБА_5 ОСОБА_8 , що підтверджується, зокрема, п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири від 22.09.2020, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , запис в реєстрі 5727, відповідно до якого: за домовленістю сторін продаж майна вчинено за 630 000,000 гривні (шістсот тридцять тисяч гривень 00 копійок), які Покупці передали (в рівних частках) Продавцю.
На разі, зі спливом восьми місяців жодних дій щодо арештованого майна чи/або щодо ОСОБА_5 не вчинено. Сторона обвинувачення, очевидно, не вбачала необхідності у проведенні будь-яких слідчих чи процесуальних дій щодо майна ОСОБА_5 або безпосередньо з ним самим. Так, у кримінальному провадженні не проводяться жодні слідчі дії направлені на його розслідування, зокрема: ОСОБА_5 жодного разу не викликався на допит; повісток про явку до органу досудового розслідування чи до суду останній з часу арешту майна не отримував; про підозру останньому також не повідомлялося; виклики для проведення огляду вилученого майна чи надання пояснень з приводу його придбання слідчими ГСУ НП України не здійснювалися.
Крім того, відповідно до Витягу є ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 189 КК України внесені 16.08.2019, розслідування яких проводиться впродовж майже трьох років та не повідомлення жодній особі про підозру свідчить про формальність кримінального провадження.
В подальшому, 26.10.2021 до такої «конструкції розслідування» внесено відомості про начебто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України і вже через два дні органом досудового розслідування ініційовано арешти у даному провадженні, без проведення жодних інших слідчих чи розшукових дій.
Так, слідчий, прокурор 28.10.2021 саме з підстав начебто набуття квартири за кошти, здобуті злочинним шляхом, звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно. Однак, сторона обвинувачення не вказала, які саме дії, проведені за один/два дні надали розуміння, що вказане майно здобуте злочинним шляхом та не навела на підставі яких доказів, знову ж таки, здобутих за один/два дня, остання дійшла до зазначеного висновку. Доказів на підтвердження вказаного не надано.
Окрім цього, у Єдиному Державному реєстрі судових рішень відсутні будь-які рішення/ухвали по даному кримінальному провадженню, за виключенням ухвал за результатом розгляду скарг на бездіяльність слідчого, поданих представниками власників майна, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України та ухвали про скасування арештів, зокрема це ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року у справі № 757/60904/21-к про повернення майна, вилученого під час проведення обшуку; від 10.12.2021 року у справі № 757/64907/21-к про скасування арешту на майно; ухвала від 10.12.2021 року у справі № 757/64909/21-к про повернення майна, вилученого під час обшуку; ухвала від 17.01.2022 року у справі № 757/78/22-к про повернення тимчасово вилученого майна; ухвала від 27.01.2022 року у справі № 757/2016/22-к про повернення тимчасово вилученого майна.
Крім того, в межах даного кримінального провадження № 0001779 від 19.08.2019, 20.05.2022 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва, було постановлено ухвалу у справі 757/8883/22-к, якою задоволено клопотання про скасування арешту майна та скасовано арешт накладений на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: на автомобіль «Honda accord» НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 та ухвалу у справі 757/8880/22-к, якою задоволено скаргу на бездіяльність, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна та повернуто ОСОБА_7 та ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5100 доларів США.
Також у клопотанні зазначено, що кримінальне провадження № 0001779 від 19.08.2019 розслідується вже близько 3-х років, однак результатом такого розслідування є ухвали Печерського районного суду м. Києва про зобов`язання органу досудового розслідування повернути майно особам, у яких таке було вилучено.
Це свідчить про формальний підхід до розслідування даного кримінального провадження стороною обвинувачення та зводиться виключно до невиправдано тривалого утримання арештовано майна, що лише спричинює негативні наслідки для його власника.
При цьому, визнання слідчим арештованого майна речовими доказами, не може бути єдиною підставою для його арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього. У постанові слідчого про визнання речовими доказами не вказано, які саме ознаки майна можуть бути використані для доведення обставин, які розслідуються та підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.
Даної позиції дотримуються, зокрема, Київський апеляційний суд (ухвала від 20.11.2019 року по справі № 11-сс/824/3893/2019, ухвала від 05.02.2019 року по справі № 11-cc/824/636/2019, ухвала від 17.04.2019 року по справі № 11-cc/824/653/2019) та Печерський районний суд м. Києва (ухвала від 09.04.2020 року по справі № 757/6634/20-к).
Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримала та просила задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував, просив відмовити.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення адвоката, заперечення прокурора, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0001779 від 19.08.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 209 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.
В ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 01.11.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/57110/21-к накладено арешт на майно ОСОБА_5 , а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Також, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчий суддя виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду клопотання про скасування арешту адвокатом доведено, що в арешті потреба відпала, оскільки відсутні докази того, що об`єкт нерухомості, на який накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобутий в результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а відтак клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/57110/21-к від 01.11.2021 у кримінальному провадженні № 0001779 від 19.08.2019 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2021 по справі № 757/57110/21-к на майно належне ОСОБА_5 , а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1