ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/4500/22

Номер провадження 1-кп/495/685/2022

02 вересня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальні провадження внесене в ЄРДР № 0000652 від 17.06.2021 року відносно:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. міста Білгород-Дністровський Одеської області ,українця, громадянина України , раніше не судимого, одруженого , неповнолітніх дітей на утриманні не маючого,з середнью освітою, пенсіонера ,який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення , передбаченого ст.126-1 КК України-

сторони кримінального провадження:

прокурори Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одесько області - ОСОБА_4 ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене ст. 126-1 КК України, при наступних обставинах:

В період часу з 09 вересня 2021 по 10 лютого 2022 року,обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, систематично, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, з мотивів явної неповаги до існуючих норм спільного проживання в сім`ї, неодноразово вчиняв домашнє насильство, яке виявлялося у психологічному насильстві відносно своєї дружини- потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при наступних обставинах:

Так, 09.09.2021 року о 13 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_6 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою, внаслідок чого останній були завдані психологічні страждання. Відносно ОСОБА_3 10.09.2021 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області 11 жовтня 2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_3 , продовжував свої протиправні дії щодо потерпілої ОСОБА_6 , а саме: 10.01.2022 року о 10:00 годині ,знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , повторно протягом року, вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_6 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою, внаслідок чого останній були завдані психологічні страждання. Відноснообвинуваченого ОСОБА_3 24.01.2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області 28.01.2022 року обвнуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Надалі обвинувачений ОСОБА_3 , двічи притягнений до адміністративної відповідальності, на шлях виправлення не став, реальних висновків для себе не зробив, продовжив свої протиправні дії по відношенню до ОСОБА_6 . Так, 10.02.2022 року близько 18:00 години обвинувачений ОСОБА_3 , за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_6 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою, внаслідок чого останній були завдані психологічні страждання. Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 10.02.2022 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області 23.03.2022 року обвинуваченого ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Своїми умисними систематичними діями обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив психологічне насильство щодо ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Таким чином,обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення(проступку) , передбаченого ст. 126-1КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно, він протягом тривалого часу знаходився в шлюбі з потерпілою ОСОБА_6 . Між ним та потерпілою на грунті неприязних стосунків часто виникали сварки під час яких він дійсно здійснював у відношенні потерпілої умисні дії психологічного характеру, погрожував їй, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого потерпілій були заподіяні психологічні страждання та погіршилося якість ії життя. Він не заперечує,що відносно нього були складені адміністративні протоколи за вчинення насилля в сім`ї, судом він притягався до адміністративної відповідальності ,постанови не оскаржував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку) , передбаченого ст. 126-1 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочин. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 126-1КК України : домашнє насильство,тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства ,щодо особи з якою обвинувачений перебував в сімейних відносинах,що призводить до психологічних страждань та погіршення життя потерпілої особи.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я , те що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів , його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 є несудимою особою, має постійне місце мешкання, а також тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення (проступку) та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді умовного засудження з іспитовим строком , а саме: застосування до обвинуваченого ст. ст. 75,76 КК України.

Судові витрати по справі відсутні, цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений. Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування не обирався та суд вважажє за недоцільне обрання обвинуваченому запобіжного до набрання вироком законної чинності.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін у 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ,роботи або навчання,

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 доручити Білгород-Дністровському районному відділу філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1