490/2044/22 24.10.2022
н/п 1-кп/490/358/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2044/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000079 від 24.05.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Херсон, є громадянином України, має неповну вищу освіту, неодружений, проходить військову службу за контрактом на посаді стрільця 1-го відділення 3-го патрульного взводу 2-ї патрульної роти військової частини НОМЕР_1 НГ України, у військовому званні солдат, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 НГ України від 20.05.2022 року за №208, солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 НГ України на посаді стрільця 1-го відділення 3-го патрульного взводу 2-ї патрульної роти.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України "Про оборону України", ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" та затвердження його Законом України №2102-ІХ Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" почав діяти воєнний стан в України.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16,49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту), ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 25 лютого 2022 року солдат ОСОБА_3 вирішив тимчасово ухилитись від військової служби та самовільно залишити пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 НГ України, мотивуючи свої дії небажанням приймати участь в бойових діях.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану, в порушення статутних вимог, 25 лютого 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 НГ України, яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 .

Того ж дня, солдат ОСОБА_3 убув до місця свого проживання у м.Херсон, де ухилявся від військової служби.

В період з 25 лютого по 07 травня 2022 року солдат ОСОБА_3 , без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, солдат ОСОБА_3 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі, до військової частини не надавав.

В подальшому, 07 травня 2022 року солдат ОСОБА_3 прибув до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 НГ України, яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , та приступив до виконання своїх слуєбових обов`язків.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби, вчинене в умовах воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 було надано угоду про визнання винуватості від 23 жовтня 2022 року, яка була укладена ним у кримінальному провадженні №0000079 від 24.05.2022 року з обвинуваченим ОСОБА_3 .. Згідно з угодою, ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі висунутого йому обвинувачення в судовому провадженні.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч.5 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.ст.53, 69 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 /п`ять тисяч/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме в сумі 85 000 /вісімдесят п`ять тисяч/ гривень.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесений до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угода про визнання винуватості може бути укладена.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.4 ст.474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також з урахуванням особи ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд вважає, що основне покарання може бути призначено із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.5 ст.407 КК України, у виді штрафу.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.314, ч.1 ст.369, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000079 від 24.05.2022 року, укладену між прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 /п`ять тисяч/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1