Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/429/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2022 року, якою стосовно
ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 15 години 30 хвилин 28 червня 2022 року по 15 годину 30 хвилин 26 серпня 2022 року, включно,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Онуфріївського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000059 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 28 червня 2022 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 днів, тобто до 26 серпня 2022 року, включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не змінились, ризики, передбачені ст.177 КПК України не зникли і не зменшились, що унеможливлює застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а відтак щодо нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його матері.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що докази зібрані органом досудового розслідування є сфальсифікованими, під час досудового розслідування до нього застосовувалось фізично психологічний вплив.

Також, під час продовження йому запобіжного заходу прокурор та суд зазначають про його попередню судимість, однак злочин вчинений в минулому він визнав та відбув за нього покарання. Перед затриманням він невеликий проміжок часу не працював, однак він долучив копію трудової книжки з якої видно, що він працював, тобто під час непогашеної судимості займався суспільно корисною працею.

Крім того, суд не взяв до уваги стан його здоров`я, оскільки він хворіє на гепатит С, має матір пенсійного віку, яка потребує догляду також є рідна сестра, яка має статус переселенця.

Обвинувачений вважає, що за вказаних обставин є підстави для зміни йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Розгляд даної апеляційної скарги було призначено у відкритому судовому засіданні, проте в зазначений день та час прокурор, обвинувачений та його захисник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у дистанційному режимі відеоконференції до апеляційного суду не надходили.

Враховуючи наведене апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження.

Вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого такої міри запобіжного заходу і наразі не зникли і не змінились.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Тобто, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, зможуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи характер та невідворотність наслідків інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також його суспільну небезпечність, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який у разі доведення його винуватості загрожує покарання від 6 до 10 років з конфіскацією майна; обвинуваченого, який не працює, не навчається, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, має не зняту та не погашену судимість, не одружений, вчинив злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тобто злочин проти здоров`я населення, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а відтак, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для обрання обвинуваченому іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З наведених підстав колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів винуватості у пред`явленому обвинуваченні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які наразі стороною обвинувачення були доведені.

Колегія суддів приймає до уваги апеляційні доводи обвинуваченого про наявність у нього захворювань, проте, даних щодо неможливості його перебування в умовах слідчого ізолятора у зв`язку із вказаними захворюваннями в матеріалах справи відсутні та апеляційному суду надано не було. Таким чином, на даний час стан здоров`я обвинуваченого не є підставою для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки не зможе бути стримуючим фактором та не переважає можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2022 року якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4