У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Куценко О.В.,

суддів Лівінського І.В.,Чебанової-Губарєвої Н.В.

за участю секретаря Козленко Ю.В.

розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника Коробкової О.О., яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, що має повну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор Кучеренко Д.С.

захисник Коробкова О.О. ( в режимі відеоконференції з Южноукраїнського міського суду Миколаївської області)

обвинувачений ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції з ДУ

«Миколаївській слідчий ізолятор»

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_1 покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено покарання 1 рік позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 травня 2019 року, і остаточно призначено ОСОБА_1 покарання 3 роки 7 місяців позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з вироком суду в частині призначення покарання, вважає його таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зауважує, що ОСОБА_1 свою вину у судовому засіданні визнав, щиро розкаявся, а тому з урахуванням усіх даних що характеризують особу обвинуваченого та обставин вчиненого кримінального правопорушення, на думку апелянта, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_1 менш суворе покарання в межах санкції статті.

Вважає, що покарання не пов`язане із позбавленням волі, було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання, виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що в період часу з 26.06.2020 року по 14.12.2020 року ОСОБА_1 , за спільним місцем проживання з потерпілою в квартирі АДРЕСА_2 , неодноразово вчиняв домашнє насильство в сім`ї відносно матері ОСОБА_2 , зокрема: 26.06.2020 року близько 00.40 год., 23.07.2020 року близько 23.10 год., 14.12.2020 року близько 19.25 год., висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань потерпілої та погіршення якості її життя.

Дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань потерпілої особи.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_1 за ст. 126-1 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив ОСОБА_1 явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про зміну призначеного покарання, захисник не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке він просить призначити.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням, особи обвинуваченого, який на «Д» обліку в лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується типово, раніше судимий, обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано повне визнання вини, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_1 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, суд першої інстанції вірно прийняв до відома досудову доповідь Арбузинського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого у кримінальному провадженні, який під час іспитового строку систематично порушував обов`язки покладені на нього вироком суду, щодо відбування покарання з випробуванням, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, як до кривдника до ОСОБА_1 застосовувався терміновий заборонний припис, однак останній жодним чином не брав до уваги можливі правові наслідки такої поведінки, а тому орган пробації вважає неможливим виправлення останнього, без ізоляції від суспільства.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом враховано, що кримінальне правопорушення ОСОБА_1 вчинено в період іспитового строку, визначеного за попереднім вироком, що свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_1 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Коробкової О.О., в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19 листопада 2021 року, стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: