Справа № 368/243/22
провадження № 1-в/368/60/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя - ОСОБА_1
При секретарі - ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Представник ВК - ОСОБА_3

Прокурор - ОСОБА_4

Засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , уродженця с. Липки Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 07 листопада 2018 року Попільнянським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 12 червня 2019 року Житомирським апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу - залишено без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року без змін, -
- який з 08.07.2019 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 02.10.2019 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
- про застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призхначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, суд, -
В С Т А Н О В И В :

12.04.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло клопотання засудженого ОСОБА_5 , уродженця с. Липки Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 07 листопада 2018 року Попільнянським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 12 червня 2019 року Житомирським апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу - залишено без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року без змін, -
- який з 08.07.2019 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 02.10.2019 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призхначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, в прохальній частині якого засуджений просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якого:
- звільнити його ОСОБА_5 умовно достроково від відбування призначеного судом основного покарання на невідбутий термін;
- в порядку підготовки до розгляду даного клопотання зобов`язати адміністрацію установи виконання покарання завчасно подати до суду особову справу та необхідні матеріали для розгляду даного клопотання;
- судове засідання проводити дистанційно в режимі відеоконференції з державною установою «Кагарлицька ВК (№115)».
Вимоги, викладені в прохальній частині клопотання, засуджений ОСОБА_5 обгрунтовує в мотивувальній частині клопотання наступними обставинами та нормами права:
- Вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року його ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорішення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, за який його засуджено відноситься до ккатегорії тажких злочинів з необережності. В такому разі, згідно з ч. 2 п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, засуджений має відбути не менше Ѕ строку рокрання для того, щобдо нього могло бути застосоване умовно дострокове звільнення.

08.01.2022 року ним було відбуто Ѕ частину призначеного покарання.

За час тримання в державній установі Житомирська УВП № 8 порушень режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

В Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» характеризується позитивно. За сумлінне відношення до праці та зразкову поведінку від керівництва установи отримав 6 заохочень, поряд з цим мав 2 дисциплінарних стягнення, які знято в установленому законом порядку.

На даний час працевлаштований на контрагенському об`єкті.

У взаємовідносинах з іншими зщасудженими не конфліктний, зі всіма підтримує рівні відносини. До майна установи і предметів, якими користується ставиться бережно. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до працівників установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Підтримує своє спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті. Стосунки із засудженими негативної спрямованості не підтримує. На оперативно профілактичному обліку в установі не перебуває.

Вину в скоєному злочину визнав повністю та щиро розкаюється.

Таким чином ним відбуто 1/2 призначеного йому покарання, можна вважати, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці ним доведено своє виправлення.

12.04.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/243/22, провадження № 1 в/368/60/22.
12.04.2022 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно з якою:
1. Відкрити провадження у справі.
2. Судове засідання по справі № 368/243/22, провадження № 1 в/368/60/22, за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , уродженця с. Липки Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 07 листопада 2018 року Попільнянським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 12 червня 2019 року Житомирським апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу - залишено без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року без змін, -
- який з 08.07.2019 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 02.10.2019 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
- про застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призхначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, -
- призначити до слухання на 12 год. 00 хв. 20.04.2022 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
3. Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 20.04.2022 року о 12 годині 00 хвилин.
4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
5. Зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 12 год. 00 хв. 20.04.2022 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
6. В судове засідання викликати учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького відділу Обухівської коружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
В судовому засіданні, яке відбулося 20.04.2022 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання про його умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі підтримав, обгрунтовував свою правову позицію обставинами та нормами права, які викладені в прохальній частині його клопотання та які судом наведено вище в повному обсязі.
В судовому засіданні, яке відбулося 20.04.2022 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_3 вирішення питання клопотання засудженого ОСОБА_5 , - поклав на розсуд суду.
В судовому засіданні, яке відбулося 20.04.2022 року, прокурор, - керівник Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 не заслужив на пільгу, яка передбачена положенням ст. 81 КК України, - адже під час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав зразкової поведінки, що і виключає застосування до нього пільги.
Суд, вислухавши засудженого, який своє клопотання підтримав, вислухавши представника установи виконання покарань, який вирішення питання поклав на розсуд суду, вислухавши прокурора, який заперечував проти задоволення заявленого клопотання засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження, - приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання засудженого, обгрунтовуючи своє рішення наступним:
ОСОБА_5 , уродженець с. Липки Попільнянського району Житомирської області, громадянин України, зареєстрований з адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 07 листопада 2018 року Попільнянським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 12 червня 2019 року Житомирським апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу - залишено без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року без змін, -
- який з 08.07.2019 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 02.10.2019 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «08» січня 2019 року.
Кінець строку покарання: «08» січня 2024 року.
1/2 строку покарання: «08» січня 2022 року.

Суд вважає, що в даному випадку, з огляду на обставини, які судом будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали, - за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 мав поведінку, яка виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 переважно мав негативну поведінку, свідомо, цілеспрямовано порушував вимоги, які ставляться до засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.
Так, згідно характеристики на засудженого ОСОБА_5 , яка міститься в матеріалах справи, та яка надана адміністрацією установи виконання покарань:
- засуджений ОСОБА_5 міру покарання відбуває з 08 липня 2019 року. За час перебування в державній установі «Житомирська УВП № 8» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

У державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» відбуває покарання з 02 жовтня 2019 року. За період перебування в колонії два рази дорпустив порушення режиму утримання, а саме: вживання спиртних напоїв, за що два рази поміщався в ДІЗО.
З 26.10.2020 року по 22.04.2021 року, та з 26.01.2022 року по 07.04.2022 року преребував на профілактичному обліку в установі як схильний до вчинення злісних порушень.
Вину у скоєному злочині згідно вироку суду засуджений не визнав.

Також судом встановлено, що питання щшодо застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України (умовно дострокового звільнення) розглядалося на засіданні комісії установи виконання покарань, проте, - засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у направленні у відношенні нього матеріалів до суду від установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення, так як комісія установи вважала, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, так як засуджений мав негативну поведінку під час відбування покарання в установі виконання покарань.

Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений під час його перебування в Державній установі «Каагарлицька виправна колонія (№115)» отримав два дисциплінарні стягнення, які стананом на час слухання даного провадження зняті в установленому законом порядку.
Проте, суд наголошує на тій обставині, що обидва дисциплінарних стягнення, які були отримані засудженим ОСОБА_5 , - відносяться згідно вимог КВК України до злісних порушень режиму відбування покарань, окрім того, за вищевказані дисциплінарні проступки до засудженого ОСОБА_5 було застосовано найсуворішу міру дисциплінарного впливу, - як поміщення в ДІЗО.
Також суд наголошує на тій обставині, що крайнє дисциплінарне стягнення з засудженого ОСОБА_5 знято за 19 днів до винесення даної ухвали, а за 19 днів фізично, практично не можливо визначитися, що засуджений остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Вищевказані факти, на думку суду, свідчать про ту обставину, що поведінка засудженого ОСОБА_5 в будь якому випадку не є прикладом для поведінки для інших засуджених.
Що стосується отримання засудженим ОСОБА_5 шести заохочень за добросовісне відношення до праці, то суд не вважає сам факт отримання таких заохочень як підставу для застосування до засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як суд вважає, що дану пільгу (умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання) засуджений повинен отримати лише після того, як своїми діями та поведінкою доведе остаточно, що визнав свою вину, щиро кається, став на шлях виправлення та перевиховання, чого в даному випадку немає.
Також суд ще раз звертає увагу на ту обставину, що поряд з отриманими заохоченнями в кількості шести, засуджений отримував стягненнями в кількості два, - причому за вчинення злісних правопорушень під час відбування покарання, що дає змогу суду достеменно стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, - що і є однією із підстав для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що в діях засудженого ОСОБА_5 відсутня така позитивна ознака, - як стабільність в отриманні заохочень, - так, - засуджений періодично отримує як стягнення, так і заохочення, причому, - засуджений не отримав ні одного заохочення за зразкову поведінку, навпаки, - вчиняв дії, які згідно чинного КВК України є злісними порушеннями порядку відбування покарання.
Відповідно, в даному випадку суд між отриманими заохоченнями та направленням засудженим клопотання до суду вбачає лише один зв`язок, логічний висновок, - намагання засудженого, який під час відбування покарання не довів своє виправлення та перевиховання, - звільнитися в будь якому випадку з установи виконання покарань до відбуття терміну позбавлення волі, який було призначено за вироком суду, - чого суд в даному випадку допустити не може, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, якою відмовити в задоволенні подання установи.

Окрім того, суд зазначає, що в діях ОСОБА_5 вбачається не помилкове, одноразове отримання стягнення, а вбачається повторність (два) отримання стягнень за злісне порушення порядку відбування покарання в умовах установи виконання покарань, що вказує на його різко негативну характеристику під час майже всього строку відбування покарання, крім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження засуджений ОСОБА_5 майже третину строку відбування покарання в установі відбування покарання перебував на профілактичному обліку в установі як особа, схильна до злісних порушень, що, на думку суду, - не може характеризувати поведінку засудженого ОСОБА_5 , як позитивну, та що, на думку суду, - однозначно виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно, період відбування засудженим ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі в умовах Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» суд оцінює різко негативно, тобто, засуджений в даний період мав поведінку, яка апріорі категорично виключає застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення.
Отже, засуджений ОСОБА_5 на протязі переважного часу відбування покарання мав різко негативну поведінку, що не дає змоги застосувати до такого засудженого умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
Отже, з огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав поведінки, яка б достеменно свідчила б про можливість застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен довести, не допускаючи порушень умов відбування покарання у виді позбавлення волі, та, відповідно, - маючи кількість заохочень, які б свідчили про системність їх отримання, та, відповідно, - значно переважали над кількістю отриманих стягнень, - чого немає в даному випадку.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 на протязі нетривалого, мізерного часу (19 днів))) перед настанням пільги змінилася в кращу сторону лише в зв`язку з настанням умов для пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що засуджений розкаявся у вчиненні суспільно тяжкого злочину, - позбавлення життя людини, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
стягнення:

1. 28.09.2020 р. Вживання спиртних напоїв ДІЗО 14 діб Нач. ВК
(знято 01.04.2021 р.)

2. 28.12.2021 р. Вживання спиртних напоїв ДІЗО 4 доби Нач. ВК
(знято 01.04.2022 р.)

Суд звертає увагу на ту обставину, що обидва дисциплінарні стягнення на засудженого ОСОБА_5 бьули накладені за злісне порушення вимог відбування покарання, та стягнення застосовано найсуворіше, яке можливо застосувати в умовах відбування покарання. Окрім того, крайнє стягнення з засудженого ОСОБА_5 знято в установленому законом порядку лише за 19 (дев`ятнадцять) днів до розгляду кримінального провадження в суді. Суд вважає, що за 19 днів просто фізично не можливо довести, що засуджений, який більшу частину відбування покарання характеризувався негативно став на шлях виправлення та перевиховання.
Крім того, крайнє стягнення на засудженого було накладено за меньш, ніж за 4 місяці до слухання даного кримінального провадження.

заохочення:

1. 09.01.2020 р. За добросовісне ставлення до праці на конт - Подяка Нач. ВК
рагентському об`єкті.

2. 02.04.2020 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
агентському об`єкті.

3. 01.04.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Знято стягнення Нач. ВК
агентському об`єкті. від 28.09.2020 р.

4. 01.07.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
агентському об`єкті.

5. 07.10.2021 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
агентському об`єкті.

6. 01.04.2022 р. За добросовісне ставлення до праці на контр - Знято стягнення Нач. ВК
агентському об`єкті. від 28.12.2021 р.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 за період відбування покарання свідчить про ту обставину, що засуджений не став на шлях виправлення, окрім того, з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, то суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 немає достатього обсягу правових підстав (зокрема, - оціночних) для застосування положень ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 28.03.2022 року, - на час розгляду даного клопотання):
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом з показань представника установи виконання покарань, з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Отже, що стосується добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є однією із підстав для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - частково мають місце в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений має 6 (шість) заохочень за добросовісне відношення до праці, проте, - має негативну поведінку, яка має вираз в тому, що засудженим за час відбування покарання отримано 2 (два) стягнення за порушень умов відбування покарання (за негативну поведінку під час відбування покарання), причому, - такі стягнення відносяться згідно вимог чинного КВК України до злісних порушень.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 2 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.
Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі, що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 20.04.2022 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - за клопотанням самого засудженого.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за переважний період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку, то суд констатує той факт, що під час відбування покарання засуджений має негативну поведінку, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, - характеристикою на засудженого, яка надана установою виконання покарань, в якій, зокрема, зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується з негативної сторони, - що дає суду підстави прийти до висновку, що засуджений ОСОБА_5 ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того, суд наголошує на тій обставині, що питання щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 розглядалося в січні 2022 року на комісії установи виконання покарань, проте, - на засіданні комісії було відмовлено в направленні такого подання до суду, - з огляду на ту обставину, що на думку суду комісії установит виконання покарань, засуджений ОСОБА_5 не застосовує на застосуванні до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - з огляду на різко негативну поведінку засудженого, внаслідок чого засуджений на час проведення засудання комісії мав не зняті та не погашені в установленому законом порядку догани від керівництва установи виконання покарань.

Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що, як вбачається з матеріалів справи, - засуджений значний період часу відбування покарання перебував на спеціалізованому обліку в установі виконання покарань, як особа, яка схильна до вчинення злісних порушень правил відбування покарання.

Що стосується відношення до праці, наявності заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявності чи відсутності стягнень, то суд зазначає, що, дійсно, засуджений ОСОБА_5 в останній час відбування покарання робить спроби добросовісно відноситься до праці, в зв`язку з чим має 6 (шість) заохочень за добросовісне відношення до праці, проте, поруч з цим, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання отримав два дисципілінарні стягнення за злісне порушення умов відбування покарання, причому, крайнє стягнення знято лише за 19 днів до слухання даного кримінального провадження.

Так, суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

На противагу отримання заохочень на контрагенському об`єкті за добросовісне відношення до праці, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні позитивні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань з позитивної сторони, напроти, - в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які вказують на ту обставину, що засуджений за час відбування покарання має різко негативну поведінку.

Також суд наголошує на тій обставині, що заохочення засудженим отримані не по результатах роботи в установі виконання покарань, а на контрагенському об`єкті, - за поданням керівництва конрагентського об`єкту, тобто, засуджений не працював в установі, тобто, - не приймав активну участь в житті установи, як того вимагає положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р.

Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:
- так, засуджений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому злочині не визнавав ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, таким чином намагався уникнути покарання увиді позбавлення волі.

В даному судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 свою вину у скоєному злочині ніби то визнав, проте, - суд не сприймає таку позицію засудженого в даному судовому засіданні, як щиру, та сприймає визнання вини засудженим ОСОБА_5 як лише простий засіб домогтися застосування до нього положень ст. 81 КК України умовно дострокового звільнення.

Так, суд вважає, що процесу розкаювання та щирого каяття в даному випадку не має місце, адже засуджений ОСОБА_5 не відшкодував в добровільному порядку шкоду потерпілій стороні.

Відповідно, суд вважає, що для наявності поняття щирого каяття необхідно, щоб засуджений просив вибачення в потерпілої сторони, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, - чого в даному випадку в діях засудженого ОСОБА_5 немає.

Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених Законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318 380 КПК України, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Отже, здійснивши системний аналіз положень ч.ч. 1, 3, 5 ст. 539 КПК України, суд зазначає, що учасниками процесу в категоріях справ, які стосуються умовно дострокового звільнення засудженого є представник установи виконання покарань, представник спостережної комісії, прокурор, засуджений, його законний представник чи захисник.

Відповідно, як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, потерпілий у кримінальному провадженні, в рамках якого засуджена особа, - практично не наділений правосуб`єктністю, тобто, - його виклик не є обов`язковим, та, відповідно, - думка потерпілого при вирішення справ даної категорії не враховується.

Суд вважає, що дана позиція щодо правового статусу потерпілого в справах даної категорії (вирішення питання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання), згідно з якою потерпілий фактично позбавлений права приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку щодо умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, - є прогалиною в кримінальному процесуальному законодавстві, адже суд вважає, що в справах даної категорії, особливо якщо внаслідок скоєного злочину настала смерть людини, - позиція потерпілої сторони повинна бути врахована при вирішенні питання по суті, адже безпідставне умовно дострокове звільнення засуджених від відбування покарання у виді позбавлення волі безумовно підриває авторитет правоохоронної системи в цілому, в тому числі судової гілки влади перед громадянами України.

Відповідно, суд вважає, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно звертати увагу на позицію потерпілої сторони.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду, - потерпіла ОСОБА_6 просила суд покарати суворо ОСОБА_5 , - враховуючи його негативну поведінку як під час скоєння злочину, так і під час судового процесу.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання засудженогоГлонь ОСОБА_7 , його поведінки, суд непереборно переконаний, що поведінка даного засудженого не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку засудженогоГлонь ОСОБА_7 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, - що, на думку суду, - є неприпустимим, так як таке відшкодування повинно бути хоча б частковим, виходячи з об`єктивних можливостей засудженого, тобто, - судом повинно враховуватися, чи були наявні факти намагання відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку такої шкоди, причому, - відшкодування шкоди не перед настанням пільги, а, по можливості, - на протязі найкоротшого строку після вчинення злочину.

Додатково суд зазначає, - щодо стягнень.
Так, засуджений ОСОБА_5 отримав 2 (два) стягнення за порушення порядку відбування покарання, причому, - обидва дисциплінарні стягнення накладені за вчинення засудженим ОСОБА_5 не простих, а злісних порушень умов відбування покарання.

Обидва стягнення засуджений ОСОБА_5 отримав за вживання спиртних напоїв в установі виконання покарань.
При цьому суд звертає увагу на ті обставини, що засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, за період слухання справи в суді першої інстанції двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), та, відбуваючи покарання в установі виконання покарання за скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, - двічі був виявлений правниками установи виконання покарань в стані алкогольного сп`яніння.

Вищевказані факти, на думку суду, - свідчать лише про схильність засудженого ОСОБА_5 до зловживання алкогольних напоїв, відсутність у засудженго намагання та бажання змінити свою поведінку на кращу в сторону правослухняності та дотримання норм моралі.

Що ж до наявності шести заохочень у засудженого ОСОБА_5 , то суд вважає, що то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, проте, на думку суду, - поведінка засудженого ОСОБА_5 (з огляду на неодноразово зафіксовані факти вживання ним алкоголю в установі виконання покарань), - не може слугувати, як позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 є в наявності лише отримання шести заохочень за відношення до праці, проте, - на противагу засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання отримав два стягнення за злісне порушення правил відбування покарання, тобто, - в діях засудженого вбачються обставини, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 більше з негативної, ніж з позитивної сторони.
Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних у відношенні засудженого ОСОБА_5 в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність позитивних чинників у виді лише добросовісного відношення до праці на протязі нетривалого періоду часу, інших же позитивних чинників, на які вказано судом вище, - в діях засудженого ОСОБА_5 немає, більше того, суд вважає, що позиція засудженого ОСОБА_5 в частині ніби то його щирого каяття є не щира, що не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, яка, зокрема, повинна мати прояв у добровільному відшкодування шкоди потерпілій стороні, чи хоча б її частини.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку в частині дещо добросовісного відношення до праці на протязі нетривалого проміжку часу відбування покарання, проте, суд ще раз наголошує на тій обставині, що суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 ще не готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, обставин його вчинення, його наслідків, наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків:
- так, згідно резолютивної частини вироку суду ОСОБА_5 засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

З вищевказаного розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного подання залишилося невідбутим покарання у виді позбавлення волі строком , більше, ніж 2 роки, а тому, на думку суду, - умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , який скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, не відшкодував в добровільному порядку шкоду, заподіяну злочином, мав негативну поведінку під час слухання справи в суді першої інстанції (двічі притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), мав негативну поведінку під час відбування покарання (неодноразово вживав алкогольні напої під час відбування покарання), - не буде неспіврозмірним тяжкості вчиненого злочину (одна особа загинула), буде неспіврозмірним невідбутій частині покарання та не відповідатиме особі засудженого, його поведінці під час відбування покарання.
Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком більше, ніж 2 роки, - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину (спричинено смерть особі), та обставинам його вчинення, (злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння), поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття;

- засуджений за час відбування покарання мав 2 (два) дисциплінарні стягнення, причому, - за вчинення зліснгих порушень умов відбування покарання (вживання алкогольних напоїв в установі виконання покарань), причому, - крайнє стягнення знято лише за 19 днів до винесення даної ухвали, що, на думку суду, - свідчить про той факт, що засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання;

- поведінка засудженого ОСОБА_5 в частині щирого каяття та поведінки під час відбування покарання не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 отримував заохочення лише за добросовісне відношення до праці, проте,- зовсім не має заохочень за належну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії, напроти, - поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання є категорично негативною;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - суд позитивно відноситься до позиції прокурора щодо того, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання не заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо його умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - щиро не розкаявся у скоєному злочині, умовно дострокове звільнення на даному етапі не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81, ч. 2 ст. 286 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , уродженця с. Липки Попільнянського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 07 листопада 2018 року Попільнянським районним судом Житомирської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 12 червня 2019 року Житомирським апеляційний судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу - залишено без задоволення, а вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року без змін, -
- який з 08.07.2019 року утримувався в ДУ «Житомирська УВП (№8)», та з 02.10.2019 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
- про застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призхначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя: ОСОБА_1