Справа №385/259/22
Провадження № 1-кп/385/41/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2022 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон кримінальне провадження №0000003 від 06.01.2022 щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон, Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який проживає в цивільному шлюбі та має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 2018р. народження, працездатного, який не працює та не навчається, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.05.2012 року вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, ст. 69-71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 років 6 місяців позбавлення волі. 05.02.2015 ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області умовно-достроково звільнений з невідбутим строком покарання 9 місяців 20 днів;

- 07.09.2020 вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з призначенням іспитового строку терміном 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

04.01.2022 близько о 07.30 год. ОСОБА_3 , будучи раніше судимим та маючи непогашену судимість за умисні злочини проти власності, повторно, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження скляної шибки вікна, незаконно проник до гаражного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки викрав чуже майно, належне ОСОБА_7 , - бензиновий генератор марки «Honda EU20I», бувший у використанні, вартістю 20000,00 грн.

Залишивши місце вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_3 одержав можливість вільно розпоряджатися викраденим майном та оплатно передав бензиновий генератор марки «Honda EU20I», бувший у використанні, свідку ОСОБА_8 за кошти в сумі 1500 грн, які витратив на власні потреби.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 20000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, детально розповів про мотиви та обставини їх вчинення.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що претензій майнового чи морального характеру до ОСОБА_3 не має, викрадене майно йому повернуте під час досудового розслідування.

На підставі вимог ст. 325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів у даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.

Таким чином суд вважає доведеним:

- факт вчинення ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує роз`яснення п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, де вказано, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченою ст. 67 КК України суд вважає рецидив вчинення кримінального правопорушення.

Пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінального правопорушення, оскільки згідно ст. 12 КК України вчинений ним злочини відноситься до тяжкого, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви. Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, останній раз вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України з застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з призначенням іспитового строку терміном 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, однак на шлях виправлення не став, натомість продовжив свою злочинну діяльність, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку. Суд також бере до уваги, що ОСОБА_3 на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання. Суд враховує обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидив злочину. Крім того суд враховує позицію потерпілого, який просив притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, щодо призначення покарання обвинуваченому покликався на розсуд суду, вказавши що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

Також суд бере до уваги досудову доповідь, складену органом пробації, згідно якої виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_3 неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю на умовах ізоляції, ризик повторного кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки для суспільства середній. Що свідчить, про те, що обвинувачений схильний скоювати правопорушення в подальшому.
Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, на строк 4 роки і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того, суд враховує, що вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України з урахуванням ч. 1 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнено його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. Новий злочин вчинено ОСОБА_3 в період іспитового строку.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначеннями судами покарання" зазначено, що частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин в період іспитового строку, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до положення ч.1 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2020.

Суд вважає, що дане покарання обвинуваченому, з врахування вказаних вище обставин, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання відповідатиме цілям, які передбачені ч. 2 ст. 50 та ч.2 ст.65 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні, цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається, відповідного клопотання прокурором не заявлено.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України, й призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання обвинуваченого в порядку виконання вироку.
Речовий доказ - бензиновий генератор марки «Honda EU20I», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишити йому за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1

Дата документу 13.04.2022