Справа № 199/4913/21
ВИРОК
іменем України
06 вересня 2022 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000792 від 30.10.2020 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Термітау Республіки Казахстан, громадянина України, і середньо спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 30.10.2020 приблизно о 17-10 годині, керуючи належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 , технічно справним автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух у темний час доби, при увімкнених ліхтарях вуличного електроосвітлення, по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Донецьке шосе у м. Дніпро, яка має по три смуги для руху в кожному напрямку, розділені розділовим газоном та трамвайним полотном, з боку вул. Передової у напрямку вул. Петрозаводської з приблизною швидкістю 49 км/год.

Рухаючись в районі електроопори №339 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпро у крайній лівій смузі, ОСОБА_3 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, при виявлені небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїжджу частину у невстановленому для переходу місці з права на ліво за напрямком руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого приблизно о 17-10 годині 30.10.2020 здійснив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ліву задньо-бічну поверхню тіла потерпілого ОСОБА_9 , який в районі електроопори №339 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпрі переходив проїзну частину у невстановленому для переходу місці с права на ліво відносно напрямку руху автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 самовільно перемістив автомобіль «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з місця наїзду на пішохода, на край проїзної частини праворуч в районі електроопори №339 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпрі.

Своїми діями водій автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3 (б), 2.10 (в) та 12.3 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язано знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди»;

п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортною пригодою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, а саме: сполучену тупу травму тіла, закриту черепно-мозкову травму, садна в лобній області справа з розповсюдженням на зовнішній кут правої брови та правого ока, а також на праву шоку з численними поверхневими ранами на тлі з осадженням навколо; садно на підборідді справа; великий крововилив в товщу м`яких тканин голови з внутрішньої сторони в лобно-тьмяній області справа, лінійний перелом лобної кістки справа; крововиливи під м`якою мозковою оболонкою в області обох лобних часток та правої скроневої частки головного мозку; закриту тупу травму тулубу; садно в області грудної клітини справа; переломо-вивихи обох ключиць в області ключично-акроміальних суглобів з крововиливами навколо; переломи ребер справа - 1,2,3,4,5, лінії яких проходять по середнє-ключичній і переднє-пахвинній лініям з ушкодженням пристінкової плеври на рівні 5-го ребра; переломи 1-9-го ребер зліва по середнє-ключичній лінії з розповсюдженням на переднє та середнє-пахвинні лінії з ушкодженнями пристінкової плеври, а також 2-8 ребер по навколо-хребтовій лінії, які переходять до лопаткової лінії; крововиливи в області вищезазначених переломів та в оточуючі м`які тканини грудної клітини; великий крововилив в м`яких тканинах спини зліва; кров в плевральних порожнинах; тупу травму кінцівок: синці на переднє-внутрішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, по внутрішній поверхні лівої гомілки, по нижньому краю якого забита рана; синець на переднє-внутрішній поверхні лівого стегна; садна на передній поверхні колінних суглобів; відкритий багато уламковий перелом лівої малогомілкової кістки та уламковий перелом великогомілкової кістки лівої гомілки; гемартроз лівого колінного суглобу (скупчення крові в порожнині лівого колінного суглобу); крововиливи в товщі м`яких тканин правої гомілки по внутрішній поверхні середньої та нижньої третинах та у своїй сукупності, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення.

30.10.2020 приблизно о 17-10 годині в районі електроопори №339 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпро, тобто на місці дорожньо-транспортній події, від сумісної тупої травми тіла з численними двобічними переломами ребер з ушкодженнями пристінкової плеври, переломо-вивихами ключиць, переломом кісток черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки, відкритого уламкового перелому лівої гомілки, яка у своєму перебігу, ускладнилась шоком, настала смерть ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених вище, не визнав і суду показав, що він 30.10.2020 приблизно о 17-00 годині їхав на своєму мікроавтобусі марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Донецьке шосе у м. Дніпрі у напрямку вул. Петрозаводської. В машині він їхав з пасажиркою ОСОБА_10 . Також в салоні його транспортного засобу знаходилась тварина коза. На вулиці було вже темно, дорога освітлювалась ліхтарями. Погода була суха, без опадів. Він рухався в потоці машин зі швидкістю приблизно 60 км/год. Він їхав в лівій полосі, оскільки справа від нього був затор з машин. Потім несподівано для нього відбувся удар, після чого він одразу застосував екстрене гальмування та зупинився. Вийшовши з машини, він побачив, що на дорозі лежить чоловік. Він підійшов до чоловіка, щоб перевірити, чи він живий. Зрозумів, що відбулась дорожньо-транспортна пригода та він збив людину. Після чого він відігнав свою машину з дороги на 15-20 метрів від місця аварії. Він не викликав швидку допомогу та поліцію, це зробили інші люди. Він на місці дочекався приїзду швидкої та поліції, чув, як медики констатували смерть потерпілого. Перед зіткненням він не бачив пішохода, оскільки в місці, де відбулось зіткнення, не горів ліхтар і там не було освітлення, а потерпілий був одягнений в темні речі. Пішохід несподівано вискочив на дорогу перед ним і одразу відбувся удар. Зіткнення відбулось об капот та праву фару його автомобіля. Перед зіткненням він не гальмував. Вважає, що не винен в даній дорожньо-транспортній пригоді, оскільки він не порушував правил дорожнього руху, був уважний під час керування транспортним засобом. Він не бачив потерпілого на дорозі, не мав можливості заздалегідь загальмувати та уникнути зіткнення, оскільки не було освітлення в місці аварії та і сам потерпілий порушив правила дорожнього руху, вийшовши на дорогу у недозволеному для цього місці. Він спілкувався з родичами загиблого потерпілого, пропонував їм відшкодування шкоди, однак вони не дійшли згоди в сумі відшкодування, тому він нічого не сплачував потерпілій стороні. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 він не визнає.
Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, в межах висунутого прокурором обвинувачення, яка повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами,а саме:

- показами представника потерпілого ОСОБА_7 , яка суду пояснила, що вона є представником ОСОБА_11 , який є сином загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 . Свідком даної аварії, яка сталась 30.10.2020 приблизно о 17-00 годині на вул. Донецьке шосе у м. Дніпрі, ОСОБА_11 не був. Про її обставини він дізнався від працівників поліції на досудовому слідстві. Похованням ОСОБА_9 займався його син ОСОБА_11 . Останньому заподіяно моральну та матеріальну шкоду, яку обвинувачений ОСОБА_3 не відшкодував, у зв`язку з чим ОСОБА_11 звертається до останнього та страхової компанії з позовною заявою про відшкодування спричиненої шкоди, а саме: 270 000,00 гривень матеріальної шкоди, 10 000,00 гривень моральної шкоди та щомісячного відшкодування на його користь 2000,00 гривень на утримання матері загиблого ОСОБА_9 ;
- показами свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що вона ввечері 30.10.2020 їхала в мікроавтобусі «Ford Transit», яким керував ОСОБА_3 . Вона сиділа позаду водія, поряд із нею знаходилась коза. Вони рухались по вул. Донецьке Шосе в м. Дніпрі. На вулиці було темно, а на дорозі було багато машин. ОСОБА_3 їхав не швидко, приблизно 60 км/год. Під час руху вона дивилась на дорогу та побачила чоловіка, який швидко рухався, нахилившись вперед. Потім несподівано відбулось зіткнення і ОСОБА_3 почав гальмувати. Далі він зупинився, вийшов з машини, пішов до потерпілого. ОСОБА_3 хотів відвезти потерпілого до лікарні, але вона сказала, що його не можна переміщувати. Після ОСОБА_3 перемістив свій автомобіль, щоб не створювати затор. Коли вони їхали по вул. Донецьке Шосе в м. Дніпрі, перед ними їхала чорна іномарка, тому ОСОБА_3 стежив за дорогою уважно. Перед зіткненням ОСОБА_3 не бачив потерпілого, був здивований, що відбулось зіткнення, питав у неї, чи бачила вона щось. На місце ДТП приїзджали працівники поліції, складали документи, вона надавала пояснення;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.10.2020 з фото-таблицею та схемою до нього, відповідно до якого були проведені необхідні виміри на вул. Донецьке шосе в районі електроопори №339 в м. Дніпро, де відбулося наїзд автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода. На час огляду з 19-10 години до 21-15 години стан покриття сухе чисте, асфальтобетонне, призначено для руху в двох напрямках, має три смуги для руху в одному напрямку, які розділені тротуаром та трамвайними коліями. Огляд проводився в темну пору доби. На дорозі наявне міське освітлення. Видимість з загального місця водія не обмежена. Об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, не виявлено. Обстановка ДТП змінна, автомобіль переміщено. У транспортного засобу наявні пошкодження передньої частини. Сліди шин відсутні. На проїзній частині розташований труп потерпілого ОСОБА_9 , який було оглянуто;

- висновком судової авто-технічної експертизи № 4682-20 від 27.11.2020, відповідно до якого робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебувають у працездатному стані і можуть виконувати задані функції по зменшенню швидкості;
- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №4678-20 від 30.11.2020, згідно з яким орієнтовне місце наїзду на пішохода у поздовжньому напрямку було розташоване перед ближньою межею осипу скла на відстані, яка перевищує ту, яку вони могли подолати за час вільного падіння, а у поперечному напрямку на лінії розташування центру еліпсу уламків скла. З умов, якщо ближня та дальня межі осипу скла розташовувались на відстані 9,3м та 9,5м від правого краю проїзної частини, то місце наїзду орієнтовно було розташоване в межах наближених до зазначених розмірних позначок;

- копією лікарського свідоцтва про смерть № 2190 від 31.10.2020 відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з яким смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_5 в наслідок того, що був збитий по АДРЕСА_3 легковим автомобілем, вантажним автомобілем по типу пікап або автофургон;

- протоколом огляду відеозапису від 19.01.2021 з фототаблицею до нього, згідно з яким було переглянуто відеозапис з камери відеоспостереження, яка встановлена на території складських приміщень за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ФОП ОСОБА_12 , на якому зафіксовано момент наїзду автомобіля «Ford Transit» на пішохода на вул. Донецьке Шосе в м. Дніпро 30.10.2020 приблизно о 17-10 годині;
- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 29 від 24.02.2021, згідно з якою відповідно до первинної судово-медичної документації у ОСОБА_9 була сполучена тупа травма тіла: закрита черепно-мозкова травма, садна в лобній області справа з розповсюдженням на зовнішній кут правої брови та правого ока, а також на праву шоку з численними поверхневими ранами на тлі з осадженням навколо; садно на підборідді справа; великий крововилив в товщу м`яких тканин голови з внутрішньої сторони в лобно-тьмяній області справа, лінійний перелом лобної кістки справа; крововиливи під м`якою мозковою оболонкою в області обох лобних часток та правої скроневої частки головного мозку; закрита тупа травма тулубу; садно в області грудної клітини справа; переломо-вивихи обох ключиць в області ключично-акроміальних суглобів з крововиливами навколо; переломи ребер справа - 1,2,3,4,5, лінії яких проходять по середнє-ключичній і переднє-пахвинній лініям з ушкодженням пристінкової плеври на рівні 5-го ребра; переломи 1-9-го ребер зліва по середнє-ключичній лінії з розповсюдженням на переднє та середнє-пахвинні лінії з ушкодженнями пристінкової плеври, а також 2-8 ребер по навколо-хребтовій лінії, які переходять до лопаткової лінії; крововиливи в області вищезазначених переломів та в оточуючі м`які тканини грудної клітини; великий крововилив в м`яких тканинах спини зліва; кров в плевральних порожнинах; тупа травма кінцівок: синці на переднє-внутрішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, по внутрішній поверхні лівої гомілки, по нижньому краю якого забита рана; синець на переднє-внутрішній поверхні лівого стегна; садна на передній поверхні колінних суглобів; відкритий багато уламковий перелом лівої малогомілкової кістки та уламковий перелом великогомілкової кістки лівої гомілки; гемартроз лівого колінного суглобу (скупчення крові в порожнині лівого колінного суглобу); крововиливи в товщі м`яких тканин правої гомілки по внутрішній поверхні середньої та нижньої третинах. Ознаки струсу тіла: крововиливи в області коренів легень та навколо аортальної клітковини.

Характер тілесних ушкоджень та їх локалізація дозволяє експертній комісії визначити наступний пофазовий механізм їх спричинення:

- удар частинами транспортного засобу, який рухався, в область нижніх кінцівок в момент, коли потерпілий знаходився в вертикальному, або в близькому до нього положенні та був повернутий, відносно транспортного засобу, лівою заднє-боковою поверхнею тіла, в результаті чого виникли ушкодження у вигляді синців, саден, крововиливів, рани та переломів кісток лівої гомілки, а також синець на внутрішній поверхні лівого стегна потерпілого;

- закидання тіла потерпілого на капот з ударами областю грудної клітини о капот, в результаті чого виникли ушкодження у вигляді переломів ребер ліворуч з ушкодженням пристінкової плеври, а також, не виключно, переломо-вивихів ключиць з крововиливами навколо;

- відкидання тіла від транспортного засобу вперед, ударами правою половиною голови о тверде покриття грунту з ковзанням по твердому покриттю грунту, в результаті виникли ушкодження у вигляді саден обличчя, крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої сторони, перелому лобної кістки справа, крововиливів під м`які мозкові оболонки в лобних та правій скроневій частках головного мозку; ударами правою половиною грудної клітини в результаті чого виникли ушкодження у вигляді численних переломів ребер справа, а також ударами областю колінних суглобів, в результаті чого виникли ушкодження у вигляді саден.

Приймаючи до уваги характер, локалізацію тілесних ушкоджень, а також механізм їх спричинення, розкритий судово-медичною експертною комісією, не виключається можливість їх виникнення в термін та при обставинах, встановлених шляхом слідства та вказаних в постанові про призначення комісійної судово-медичної експертизи, а також в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з п.2.1.1. а), п.2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01. 1995р. № 6 виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, у вигляді сполучної тупої травми тіла, відносно живих осіб, відносяться до тяжкого ступеню за ознаками небезпеки для життя.

При судово-токсикологічному дослідження крові та сечі виявлений етиловий спирт в концентрації 2,67%о в крові та 3,96%о в сечі, що, стосовно живих осіб, відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

Смерть настала від сумісної тупої травми тіла з численними двобічними переломами ребер з ушкодженнями пристінкової плеври, переломо-вивихами ключиць, переломом кісток черепу, крововиливами під м`які мозкові оболонки, відкритого уламкового перелому лівої гомілки, яка, в своєму перебігу, ускладнилася шоком.

Всі тілесні ушкодження, які мали місце у потерпілого, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;
- висновком експертів № 2431/2432/11907 від 21.05.2021 за результатами проведення комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису, відповідно до якого при перегляді наданого на дослідження відеозапису (відеофайл «30.10.2020.mp4») було встановлено, що в момент відновлення руху пішохода ОСОБА_9 від краю проїзної частини, попереду автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в суміжній смузі руху праворуч рухався транспортний засіб в попутному напрямку, якого згодом випередив автомобіль «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Пішохід ОСОБА_9 рухався вздовж проїзної частини та в районі часової позначки «17:11:42» вийшов на проїзну частину та зупинився. Деякий час він стоїть біля краю проїзної частини та в районі часової позначки «17:11:54» відновлює свій рух (час розташування пішохода на проїзній частині в нерухомому стані - не враховувався). Виходячи з наданого на дослідження відеозапису (відеофайл «30.10.2020.mp4»), час руху пішохода ОСОБА_9 з моменту відновлення його руху від краю проїзної частини до моменту наїзду становить близько 8,65 с. Виходячи з наданого на дослідження відеозапису (відеофайл «30.10.2020.mp4»), швидкість руху автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становила приблизно 49 км/год;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.06.2021 зі схемою до нього, відповідно до якого ОСОБА_3 вказав на обставини та механізм наїзду автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням на пішохода ОСОБА_9 , що мало місце 30.10.2020 на вул. Донецьке Шосе в м. Дніпрі. Після закінчення слідчого експерименту ОСОБА_3 , зауважив, що освітлення не відповідало тому, що було під час ДТП, та не були автомобілі, які закривали видимість;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.06.2021 зі схемою до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 повідомила обставини та механізм наїзду автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_9 , що мало місце 30.10.2020 на вул. Донецьке Шосе в м. Дніпрі;

- висновком комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи № КСЕ-19/104-21/19187 від 16.06.2021, згідно з яким відповідно до наданого на дослідження відеозапису «30.10.2020.mp4» час, що минув з моменту коли автомобіль «Ford Transit» порівнюється своєю передньою частиною з автомобілем, який рухається в суміжній смузі руху праворуч у попутному напрямку, до моменту наїзду на пішохода, становить 3,64...3,8 с.
В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху.
В умовах місця події водій автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.
При заданому механізмові події дії водія автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
- переглядом відеозапису в судовому засіданні, на якому зафіксовано момент дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_3 , який рухався на автомобілі «Ford Transit», та пішохода ОСОБА_9 , що відбулась 30.10.2020 на вул. Донецьке Шосе в м. Дніпрі;

- речовими доказами.
Оцінюючи докази в їх сукупності, відповідно до ст. 94 КПК України, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
Суд вважає, що сукупність приведених доказів свідчить про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_9 .
За вимогами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Твердження захисника про те, що протокол слідчого експерименту від 08.06.2021 за участі ОСОБА_3 є недопустимими доказом з тих підстав, що вказаний доказ був отриманий з його показів, як свідка, є неприйнятним з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання.

В свою чергу, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Наведене узгоджується також із положеннями ч. 3 ст. 240 КПК України, яка не містить заборони щодо залучення свідків для проведення слідчої дії з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_3 як свідком під час проведення слідчого експерименту від 08.06.2021 з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, слід звернути увагу на наступне.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про дорожньо-транспортну пригоду до ЄРДР були внесені за фактом кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_3 . Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, вказував, що він рухався в крайній лівій смузі дороги зі швидкістю 30-45 км/год та на автомобіль під його керуванням різко вискочив чоловік та відбулось зіткнення, після чого він одразу зупинився. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_3 відомостей щодо обставин аварії за його згодою було проведено слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_3 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав ОСОБА_3 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення стороною захисту не висловлювалося. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_3 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин зіткнення із пішоходом ОСОБА_9 і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_3 або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у дорожньо-транспортній пригоді. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_3 буде визнано підозрюваним. Тільки після проведення відповідних експертиз, останньому було оголошено про підозру.

З урахуванням наведеного, немає жодного правового підґрунтя вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом.

Так само, безпідставними є твердження сторони захисту про недопустимість ще одного доказу - висновку експерта № КСЕ-19/104-21/19187 від 16.06.2021.

Так,відповідно доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими. Тобто слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (див. рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Такими чином, посилання захисника на недопустимість такого доказу, як висновок експерта № КСЕ-19/104-21/19187 від 16.06.2021, тільки з тієї підстави, що він був зроблений на основі даних, отриманих під час слідчого експерименту є безпідставним.

Також, всупереч доводам захисника щодо відсутності постанови про призначення групи прокурорів в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , судом встановлено, що першим заступником керівника Дніпропетровської області прокуратури ОСОБА_13 на стадії досудового розслідування було прийнято постанову від 02.11.2020 про здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженню №00000792 від 30.10.2020 групі прокурорів, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , яка підтверджує законність здійснення ними повноважень прокурорів у конкретному кримінальному провадженні. З огляду на зазначене, суд вважає, що повідомлення ОСОБА_3 про підозру, надання за дорученням доступу до матеріалів досудового розслідування, затвердження обвинувального акту, здійснювалось повноваженим прокурором, тобто належним суб`єктом кримінального провадження, матеріали якого не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для визнання доказів у даному кримінальному провадженню такими, що забрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав законних повноважень.

Окрім цього, суд відхиляє і твердження сторони захисту про те, що протиправність дій потерпілого ОСОБА_9 виключає винуватість обвинуваченого. Той факт, що внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння створив небезпеку для дорожнього руху, не викликає сумніву. Однак незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, ОСОБА_3 , як водій, зобов`язаний був виконати вимогу пункту 12.3 Правил дорожнього руху і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Таким чином, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода на проїзній частині дороги, створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту Правил дорожнього руху.

Із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння смерті потерпілому був породжений конкретними діями обвинуваченого ОСОБА_3 , який порушив правила дорожнього руху, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину - причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками.

Таким чином, порушення вимог п.п. 4.7, 4.8 ПДР самим потерпілим не виключає винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки останній зобов`язаний був виконувати, зокрема, вимоги п. 12.3 ПДР і за умов такого дотримання міг уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що судом при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_3 було дотримано вимог ст. 22 КПК України, проте протягом тривалого часу розгляду даного кримінального провадження від сторони захисту не надходило жодних клопотань про перевірку допущених, на її думку, процесуальних порушень.

Суд же, в свою чергу, дійшов висновку про допустимість усіх доказів в матеріалах кримінального провадження відповідно до ст. 86 КПК України.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що вони зводяться до особистого тлумачення стороною захисту норм матеріального, процесуального закону та аналізу і переоцінки одиночних непрямих доказів. При цьому сторона захисту оцінює і тлумачить докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Аналізуючи покази обвинуваченого ОСОБА_3 , суд знаходить їх такими, що продиктовані його бажанням уникнути персональної відповідальності за вчинене.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно з необережності і, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину не визнав, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працює, за місцем проживання скарг не надходило, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинену моральну та матеріальну шкоду не відшкодував і не мав взагалі на це наміру, віктивну поведінку потерпілого пішохода ОСОБА_9 .
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення за ст.ст. 286, 286-1 КК України, є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а вже його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи.

Враховуючи вищенаведені обставини, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та з додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами, позицію представника потерпілого, позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

При призначенні ОСОБА_3 такого виду покарання, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого із застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість наслідків у вигляді смерті потерпілого від ДТП, обставин скоєного, що свідчить про неможливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, оскільки в даному випадку обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання кримінально-протиправної діяльності..
Як вбачається та є встановленим судом обвинувачений ОСОБА_3 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці та наслідкам, які настали в результаті його протиправних дій, поставившись до них байдуже.
При цьому, суд, призначаючи покарання у виді позбавлення волі, врахував особу обвинуваченого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, однак не може визнати вказані обставини тими факторами, що б знижували суспільну небезпеку особи обвинуваченого, чи вказували на можливість його виправлення без відбування покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу обвинуваченого.

Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року зі змінами та доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З огляду на вищезазначене, відсутність підстав для застосування вимог ст.ст. 69,75 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 додатковий вид покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вищевказане призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тому саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_11 звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, в якій просив стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та ОСОБА_3 270 000,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000,00 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди та 2 000,00 гривень щомісячного відшкодування на утримання матері загиблого ОСОБА_9 .

Прокурор позовні вимоги цивільного позивача підтримав.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» просив суд відмовити в задоволенні позовних заяв ОСОБА_11 , посилаючись на те, що позивач не надав належних підтверджень тих обставин, на які він посилається, а крім того вина ОСОБА_3 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди на даний час не встановлена.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_11 не визнав.

Вирішуючи по суті позов потерпілого цивільного позивача, суд вважає, що його позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги про стягнення 2 000,00 гривень щомісячного відшкодування на утримання матері загиблого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Закон України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України ( ст. 53 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні, що визначено у ч. 2 ст. 127 КПК України.

Частиною 1 статті 62 КПК України встановлено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З дослідженої в судовому засіданні судом копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0244878 вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, а саме ОСОБА_3 , який на відповідній правовій підставі володів автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Евроінс Україна».

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на те, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання встановлені вироком суду, з досліджених судом доказів та встановлених ними фактичних обставин на цей час не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Як викладено в Постанові КЦС ВС від 09.07.2021 у справі № 522/14085/19, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Ґрунтуючись на тому, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до полісу № АР/0244878, не можливо покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на особу, відмінну від страховика.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність, що визнається та не оспорюється представником страхової компанії та іншими учасниками кримінального провадження.

Крім того, ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено «Встановлення франшизи»: «Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту».

Пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що і Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до полюсу страхування № АР/0244878 розмір франшизи складає 2600,00 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 в районі електроопори №339 по вул. Донецьке шосе у м. Дніпрі, керуючи автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, при виявлені небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого приблизно о 17-10 годині 30.10.2020 здійснив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ліву задньо-бічну поверхню тіла потерпілого ОСОБА_9 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 помер від отриманих травм.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, цивільним позивачем ОСОБА_11 в якості доказів підтвердження понесених матеріальних збитків надано чек на ритуальні послуги в сумі 10 180,00 гривень, довідку сплати добровільного внеску психологу в сумі 10 620,30 гривень та довідку про благодійну пожертву в сумі 1 500,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Пунктом 27.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть.

З огляду на те, що довідка про добровільні благодійні внески та пожертви не є доказом понесених матеріальних витрат, пов`язаних з похованням загиблого, суд вважає, що з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на корить ОСОБА_11 підлягає стягненню документально підтверджена сума витрат на поховання в розмірі 7 580,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та з ОСОБА_3 та користь останнього сума 2 600,00 гривень, яка складає суму франшизи за договором страхування.

У відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Таким чином, особами, які мають право на відшкодування шкоди в зв`язку з смертю ОСОБА_9 внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди є його близькі родичі, а саме: син ОСОБА_11 , який визнаний потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Суд враховує, що в даних правовідносинах обов`язковим є і застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на момент дорожньо-транспортної пригоди, а саме 30.10.2020, становив 5 000 грн. 00 коп.

Отже, страховик ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» є зобов`язаним суб`єктом перед цивільними позивачем ОСОБА_11 , якому він має виплатити страхове відшкодування - моральну шкоду в межах його позовних вимог, що не перевищують ліміту відповідальності: в сумі 10 000,00 грн.

Крім того, цивільний позивач ОСОБА_11 також просив стягнути на його користь щомісячний платіж в розмірі 2000,00 гривень на утримання його бабусі матері загиблого ОСОБА_9 , яка була на утриманні останнього.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

При цьому частиною 2 зазначеної статті встановлено вичерпний перелік непрацездатних осіб, які мають права на таке відшкодування, серед яких є: 1) дитина - до досягнення нею вісімнадцяти років (учень, студент - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловік, дружина, батьки (усиновлювачі), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особи з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) один з батьків (усиновлювач) або другий з подружжя чи інший член сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо він не працює і здійснює догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) інші непрацездатні особи, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 в частині стягнення щомісячного відшкодування в сумі 2000,00 гривень на утримання матері загиблого, оскільки він є неналежним позивачем в даному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України. При цьому суд звертає увагу на те, що саме мати загиблого ОСОБА_9 , яка перебувала на його утриманні та є непрацездатною особою (пенсіонеркою), не позбавлена права заявити самостійні вимоги про відшкодування шкоди, завданою смертю її сина.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в загальній сумі 19 473,78 гривень.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Позовну заяву ОСОБА_11 до ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_11 7 580,00 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000,00 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 2 600,00 (дві тисячі шістсот) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди

В інший частині позову ОСОБА_11 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових транспортно-трасологічних експертиз, судових автотехнічних експертиз, судових експертиз технічного стану транспорту, судової дактилоскопічної експертизи в загальній сумі 19 473,78 гривень.

Скасувати накладний відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2020 арешт на автомобіль «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 .

Речові докази:

- Автомобіль «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути за належністю ОСОБА_3 ;
- диски з відеозаписами зберігати в матеріалах справи;
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1