Справа № 441/971/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/413/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

встановила:

ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.

Клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою продовжено до 14.07.2022 включно.

Не погоджуючись з даною ухвалою захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що усі докази зібрані у даному кримінальному провадженні, за винятком протоколу допиту свідка ОСОБА_13 , протоколу слідчого експерименту за участю цього ж свідка та даних НСРД, вказують хіба що на незаконність дій сторони обвинувачення, можуть підтвердити лише факт кримінального правопорушення, а не особу, яка його вчинила, оскільки у своїй сукупності не несуть інформації щодо об`єктивних обставин, які б вказували на причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Зазначає, що прокурором свідомо та завідомо приховуються докази, які виправдовують ОСОБА_6 , зокрема протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 03.08.2015 щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, згідно якого вбачається, що ОСОБА_13 після надання показань органам досудового розслідування повідомив ОСОБА_6 , що надав органам досудового розслідування недостовірну інформацію щодо погроз ОСОБА_6 йому, якщо він надаватиме покази чи ще щось робитиме. Захисник вказує, що свідок, не знаючи, що його розмови записуються органом досудового розслідування, повідомив про те, що його паспорт був забраний органом досудового розслідування, що його підписи підроблялися, тобто фактично на нього здійснювався тиск не ОСОБА_6 , а органом досудового розслідування.

Вказує, що на сьогодні відсутні будь-які обставини, що могли б свідчити про наявність ризиків, які б давали підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 при обранні до нього більш м`якого виду запобіжного заходу не виконуватиме своїх процесуальних обов`язків.

Наголошує, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з використанням електронних засобів контролю зможе в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим всіх його процесуальних обов`язків та унеможливить від переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, від знищення, приховування, спотворення ним будь-якої з речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, від незаконного впливу ОСОБА_6 на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, експертів тощо у цьому кримінальному провадженні, від перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, від вчинення ним будь-якого іншого кримінального правопорушення.

Вважає, що засіб електронного контролю забезпечить перебування ОСОБА_6 лише в межах житла, адже порушення цієї вимоги слугуватиме підставою для обрання щодо нього більш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Звертає увагу, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в даній ситуації не мають місця та не підтверджуються матеріалами справи, зокрема, відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 має намір переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 вчинялися активні дії щодо ухилення від органів досудового розслідування чи суду, оскільки сам факт перебування ОСОБА_6 у розшуку свідчить хіба що про те, що його місцезнаходження не було відоме органу досудового розслідування. Немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_6 у даному випадку мав умисел на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення від відповідальності.

Акцентує, що вагомість наявних доказів вчинення кримінального правопорушення може враховуватися виключно з врахуванням показів наданих ОСОБА_6 , на яких в більшій мірі і ґрунтується підозра, сама тяжкість покарання без наявності ризиків, які б могли свідчити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вік та стан здоров`я підозрюваного не свідчать про необхідність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і таке застосування в подальшому можуть негативно вплинути на здоров`я підозрюваного, в тому числі і психічне, у підозрюваного наявні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, зокрема сім`я та друзі, його репутація є позитивною та незаплямованою, ОСОБА_6 раніше не судимий, він не порушував та не порушує запобіжний захід, інших повідомлень про підозру йому не висунуто, ризик повторності протиправної поведінки спростовано фактично вісьмома роками, з часу інкримінованого кримінального правопорушення, за які ОСОБА_6 кримінальних правопорушень не вчиняв.

Звертає увагу, що суддею не враховано, що ОСОБА_6 учасник антитерористичної операції та має ряд навиків, а саме: ОСОБА_6 планується залучити до сил та засобів України, що протидіють збройній агресії російської федерації; ОСОБА_6 є фахівцем у проведенні спецзаходів забезпечення державної безпеки та володіє всіма необхідними навичками для проведення вказаної діяльності; ОСОБА_6 планується залучити до проведення активних контррозвідувальних заходів з протидії агресії російської федерації; ОСОБА_6 володіє спеціальними навичками диверсійного спрямування: мінно-вибухова справа, снайперінг та інше; ОСОБА_6 знайомий з формами та методами роботи ворожих спецслужб російської федерації та володіє навичками з виявлення агентів спецслужб російської федерації та припинення їх деструктивної діяльності на шкоду інтересам України.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_14 , який поклався на розсуд суду, проте вважає оскаржуване судове рішення законним, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_11 , які заперечили апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу (його продовження) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Городоцького районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження № 0000066 від 16.01.2013 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 31 січня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який неодноразово було продовжено, востаннє до 22.05.2022 включно.

У зв`язку із закінченням строку раніше продовженого запобіжного заходу та неможливістю завершити розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 прокурором подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу. Клопотання прокурора ОСОБА_12 задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою продовжено до 14.07.2022 включно.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і, що інший менш суворий запобіжний захід, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно враховано, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , суворість можливого покарання, пов`язані із цим негативні для особи наслідки.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, зокрема, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, суд врахував, в тому числі, вагомість наявних доказів, вказаних прокурором у клопотанні, про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується.

Також судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, зокрема, що обвинувачений за місцем реєстрації не проживає, постійного місця проживання, утриманців та місця роботи не має, не одружений, його майновий стан, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються у вину ОСОБА_6 , поведінку останнього та тяжкі наслідки, що настали, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що твердження захисника та обвинуваченого про те, що він має бойовий досвід, бажання захищати Україну береться до уваги, однак з огляду на негативну службову характеристику т.в.о командира військової частини, а також відсутність належних доказів підтвердження доводів захисника щодо зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, не є безумовною підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Доводи захисника щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому дотримався вимог кримінального процесуального закону та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 18 травня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді