Справа № 304/1027/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.03.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
та представниці потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
адвокатки ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/55/22, за апеляційною адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, українця, раніше неодноразово судимого: вироком Перечинського районного суду від 18 березня 2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки ; на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки; вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 07 травня 2009 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років ; вироком Перечинського районного суду від 11 вересня 2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць; 05 червня 2012 року умовно-достроково звільнений з Бережанської виправної колонії Тернопільської області на підставі постанови Бережанського районного суду Тернопільської області, невідбутий строк - 1 рік 9 місяців 13 днів; вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік ; ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2019 року звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строк;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч. 1 ст. 129 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців ; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Вироком ухвалено речові докази, а саме: диск DVD+R 16х4,7 16 GB 120 MIN, що приєднано до матеріалів кримінального провадження - зберігати при таких; сільськогосподарську сокиру з дерев`яною ручкою, що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, - знищити.
Ухвалено процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-21/5057-ТВ від 16 червня 2021 року в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн 48 коп. №СЕ-19/107-21/5058-ТВ від 17 червня 2021 року у розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн 48 коп та товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-21/5072-ТВ від 18 червня 2021 року в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином задоволено повністю : ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 49 405 (сорок дев`ять тисяч чотириста п`ять) грн 33 коп завданої майнової шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн моральної шкоди.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 у жовтні 2020 року умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном і власного збагачення, знаходячись на території дворогосподарства АДРЕСА_1 , допомагаючи потерпілому ОСОБА_10 по домогосподарству, переконавшись, що останній його не бачить, зайшов всередину будинку, де з чайника, що знаходився у шафі, викрав золоті вироби, а саме: золоту підвіску 500 проби вагою 0,19 г, залишкова вартість якої становить 293,62 грн., золоту обручку 583 проби вагою 2,42 г, залишкова вартість якої становить 4360,64 грн., золоту підвіску 585 проби вагою 1,87 г, залишкова вартість якої становить 3381,15 грн., золоту каблучку 500 проби вагою 1,9 г, залишкова вартість якої становить 2936,23 грн., золоту каблучку 583 проби вагою без вставок 3,66 г, залишкова вартість якої становить 6595,03 грн., золоту підвіску 500 проби вагою 2,67 г, залишкова вартість якої становить 4126,18 грн., золотий ланцюжок 585 проби вагою 11,79 г, залишкова вартість якого становить 21317,55 грн., золотий ланцюжок 500 проби вагою 0,78 г, залишкова вартість якого становить 1205,40 грн., золотий ланцюжок 583 проби вагою 2,88 г, залишкова вартість якого становить 5189,53 грн., які у подальшому здав у ломбард у м. Перечин, Ужгородського району Закарпатської області.
Кримінальна відповідальність за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення передбачена за ч. 2 ст. 185 КК України.
05 вересня 2021 року, приблизно о 14 год 30 хв, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись неподалік кафе автобусної зупинки на АДРЕСА_1 , умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_8 близько семи ударів кулаком в обличчя, у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірних покривах правої скроневої ділянки з переходом на волосисту частину голови, верхньої повіки правого ока, скроневої ділянки зліва, вилиці з переходом на щоку зліва, тильної поверхні І-го пальця лівої кисті, середньої третини лівого передпліччя по передньо-внутрішній поверхні, передньої поверхні грудної клітки справа, садна нижньої губи більше зліва, перелом шостого ребра справа по передньо-аксілярній лінії, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Кримінальна відповідальність за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення передбачена за ч. 1 ст. 122 КК України.
Окрім цього, 05 вересня 2021 року, приблизно о 15 год 00 хв, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований у АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_9 , яка виникла у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_6 та спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , за якого заступився потерпілий, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи умисел здійснити погрозу вбивством потерпілому, з метою залякування, усвідомлюючи, що висловлена ним погроза здатна викликати у потерпілого побоювання за своє життя, погрожував вбивством потерпілому, після чого пішов додому за адресою АДРЕСА_1 , звідки приніс сокиру, якою біля приміщення магазину замахувався та погрожував вбивством потерпілому ОСОБА_9 , при цьому останній, маючи реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, почав втікати та сховався за торгівельним закладом від ОСОБА_6 , а останній у свою чергу, тримаючи сокиру у руках, наздоганяв його.
Кримінальна відповідальність за вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення передбачена за ч. 1 ст. 129 КК України.

Ухвалами Перечинського районного суду Закарпатської області від 01 та 27 жовтня 2021 року вищевказані кримінальні провадження об`єднані в одне.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 , вважає вирок суду необґрунтованим, незаконним, таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що наявні всі підстави для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ст. ст. 75, 76 КК України. Апелянт стверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок та нетяжкі злочини, тобто діяння, які не становлять значної суспільної небезпеки, при цьому звертає увагу на наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, обвинувачений є молодим за віком, на обліку у лікаря - нарколога не перебуває. При цьому, апелянт не погоджується з оскаржуваним вироком суду у тому числі і в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди. Стверджує, що суд не врахував роз`яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. На думку адвоката ОСОБА_7 , місцевий суд, визначаючи розмір відшкодування потерпілому моральної шкоди, не врахував засади виваженості, розумності та справедливості, відтак не взяв до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 стабільних доходів та роботи не має, отримує незначний дохід перебиваючись тимчасовими заробітками, вчинене діяння є нетяжким злочином. Враховуючи вищенаведене, апелянт просить вирок змінити, ухвалити новий, яким на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачені ст. 76 КК України, а також зменшити розмір призначеної місцевим судом моральної шкоди із 30 000 (тридцяти тисяч) гривень до 10 000 (десяти тисяч) гривень.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі; представниці потерпілих адвокатки ОСОБА_11 , та прокурорки ОСОБА_5 , які заперечували щодо задоволення апеляційних вимог; перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та потерпілих береться до уваги те, що: обвинувачений та потерпілі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого; апеляційним судом обов`язковість явки обвинуваченого чи потерпілих на розгляд справи не визнавалась; під час апеляційного розгляду брав участь адвокат ОСОБА_7 , який подав у інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, і який не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_6 , а також представниця потерпілих адвокатка ОСОБА_11 , яка також не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілих.
Доводи апеляційної скарги та позиція сторони захисту свідчать про те, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину; погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози; таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, - сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються і визнаються такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.
Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
При цьому, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що стороною захисту не оспорюється і вид та розмір призначених ОСОБА_6 покарань, у тому числі й остаточного покарання, призначеного на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, а також вирок у частині вирішення долі речових доказів, стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних витрат та на користь потерпілого ОСОБА_10 майнової шкоди. Тому, висновки суду першої інстанції у цій частині апеляційним судом також не перевіряються.
З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто в частині незастосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України, та стягнення на користь потерпілого ОСОБА_10 розміру моральної шкоди.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято те, що передбачене ч. 1 ст. 129 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, а передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 185 КК України до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризуються негативно, зловживає спиртними напоями, не працює, перебуває на обліку кривдників за вчинення домашнього насильства, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Разом із тим, суд першої інстанції взяв до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, у тому числі й окремих осіб, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень не можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги положення ч. 1 ст. 70 КК України, обґрунтовано застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, належним чином умотивувавши своє рішення.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із цих підстав, як такі, що не дають підстав для звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок та нетяжкі злочини, тобто діяння, які не становлять значної суспільної небезпеки, а пом`якшуючими покарання обставинами є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, обвинувачений є молодим за віком, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині апеляційний суд бере до уваги й те, що аналіз особистості обвинуваченого ОСОБА_6 згідно з відомостями про притягнення його до кримінальної відповідальності свідчить про те, що обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі й за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, і при цьому, щодо нього вже застосовувалися положення ст. ст. 75, 76 КК України, однак ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив і вчергове скоїв кримінальні правопорушення, за які його визнано винуватим.
Тому, на переконання апеляційного суду, застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України є неможливим, оскільки не буде достатнім для перевиховання та виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 розміру моральної шкоди.
Так, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненого потерпілому ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 , які полягають у тому, що викрадені золоті вироби становлять для нього пам`ять про померлих батьків та дружину, з якою у них не було дітей, а деякі золоті вироби були сімейними реліквіями.
Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином взяв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні та моральні страждання потерпілого, конкретні обставини заподіяння шкоди, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що моральна шкода в розмірі 30 000 грн буде достатньою компенсацією за понесені потерпілим моральні та душевні страждання. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 є фізично здоровим, працездатним, а тому в подальшому зможе і повинен прикладати зусилля для відшкодування потерпілому завданої шкоди.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що визначаючи розмір відшкодування потерпілому ОСОБА_10 моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував засади виваженості, розумності та справедливості, апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження.
Із цих підстав, як такі, що не впливають на визначений судом розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 стабільних доходів та роботи не має, отримує незначний дохід перебиваючись тимчасовими заробітками, вчинене діяння є нетяжким злочином.
Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд бере до уваги й те, що стороною захисту не надано яких-небудь доказів щодо матеріального становища обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року, щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 129 та ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: