справа № 577/2755/20, провадження № 51-224км22
Колегією суддів було вирішено касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» адвоката Овчаренка Р.В. задовольнити частково. Ухвалу Сумського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 вирішено змінити в частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_2 за її цивільним позовом до ОСОБА_1 та ПрАТ «УПСК». Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині ухвалу апеляційного суду вирішено залишити без змін.
З такою позицією колегії суддів не погоджуюсь з наступних підстав.
За матеріалами провадження потерпіла ОСОБА_2 з метою відшкодування заподіяної шкоди звернулась з цивільним позовом, у якому просила залучити в якості цивільного відповідача ПрАТ «УПСК» та стягнути на її користь з ОСОБА_1 500 000 грн. моральної шкоди, 1000 грн суму франшизи та 5000 грн. витрат на правничу допомогу, а з ПрАТ «УПСК» на її користь 13 844,10 грн. витрат на поховання, 883, 84 грн. матеріальної шкоди заподіяної транспортному засобу та 1000 грн. на залучення оцінювача (т. 1 а. с. 35-39).
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2020 року ПрАТ «УПСК» визнано цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, оскільки між ОСОБА_1 та СК «УПСК» укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 197311576, відповідно до якого ОСОБА_1 застрахувала свою відповідальність щодо автомобіля «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 . Цей поліс на момент ДТП був чинний (т. 1 а. с. 119).
Згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, у разі настання страхового випадку, страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, на суму завданих збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн за шкоду, заподіяну майну.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або згаданим вище законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 вказаного закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування лише на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Вважаю правильним посилання апеляційного суду на те, що страхова компанія має нести відповідальність у межах страхової суми та лімітів, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що власне не заперечується й у змісті касаційної скарги.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тобто учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема, впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.
Заявляючи цивільний позов у кримінальному провадженні, потерпіла ОСОБА_2 просила стягнути на її користь виключно з ОСОБА_1 500 000 грн. моральної шкоди, 1000 грн суму франшизи та 5000 грн. витрат на правничу допомогу, а з ПрАТ «УПСК» на її користь просила стягнути 13 844,10 грн. витрат на поховання, 883, 84 грн. матеріальної шкоди заподіяної транспортному засобу та 1000 грн. на залучення оцінювача (т. 1, а. с. 35-39).
Тобто вимог про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди до страхової компанії потерпіла не заявляла взагалі. У апеляційній скарзі представником потерпілої ОСОБА_2 адвокатом Бушта В.О. також не було вказане прохання стягнути моральну шкоду зі страхової компанії.
Однак, суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_2 , крім іншого, стягнув саме з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 150 000 грн моральної шкоди.
Вважаю таке рішення необґрунтованим й ухваленим з порушенням вимог закону, оскільки потерпіла висловила своє волевиявлення, заявивши цивільний позов про відшкодування заподіяної моральної шкоди виключно до засудженої, й до страхової компанії таких вимог не заявляла.
Крім цього, відповідно до п. 3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачами) та дітям (усиновленим).
Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Тобто вказаним законом встановлено окремий ліміт відповідальності страхової компанії по страховому відшкодуванню моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого.
Таким чином, стягнувши з ПАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 150 000 грн моральної шкоди, суд вийшов за межі встановленого в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміту страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого.
Згідно з положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на день настання страхового випадку становила 4723 грн. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого становить 56 676 грн (4723 грн х 12).
Як убачається з матеріалів провадження, потерпілими у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України визнано двох осіб ОСОБА_2 (донька загиблого) та ОСОБА_3 (дружина загиблого), тобто сума ліміту страхового відшкодування моральної шкоди на одну потерпілу становить 28 338 грн (56 676 грн / 2).
Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки вимог про відшкодування моральної шкоди до страхової компанії не заявлялось, то ухвалу Сумського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року в частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_2 потрібно було змінити.
Зокрема за правилами ст. 1194 ЦК України потрібно було стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 різницю, між фактичним розміром заподіяної їй моральної шкоди, який був визначений судом і ніким не оспорювався, та лімітом страхової виплати, що підлягає відшкодуванню страховою компанією відповідно до п. 3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на одного потерпілого, а саме 121 662 грн. (150 000 грн. - 28 338 грн.).
Сума морального відшкодування на користь ОСОБА_2 була визначена апеляційним судом у розмірі 150 000 грн, виходячи з критеріїв розумності, співмірності і справедливості, для врахування яких суд оцінив сукупність обставин, які вказували на аспекти понесених потерпілою страждань. Цей розмір морального відшкодування ніким не оспорювався: ні засудженою з точки зору його надмірності, ні потерпілою з точки зору його недостатності, ні страховою компанією у касаційній скарзі.
Й суду касаційної інстанції необхідно було визначити, яку частину від цієї суми має нести сама ОСОБА_1 поза межами тієї суми, яка належить до стягнення зі страхової компанії, хоча таких вимог в межах цього цивільного позову до страхової компанії й не було заявлено.
При цьому за таких умов потерпіла ОСОБА_2 не була б позбавлена права звернутися у передбачений законом спосіб з позовом до страхової компанії про відшкодування на її користь тієї суми морального відшкодування, яка покладається на страхову компанію в межах встановленого законом розміру (28 338 грн).
Не погоджуюсь з ухваленим рішенням колегії суддів, оскільки вбачаю неможливим покладати на засуджену ОСОБА_1 необхідність відшкодування потерпілій ОСОБА_2 всієї належно визначеної судом і ніким не оспорюваної суми морального відшкодування в розмірі 150 000 грн за умови, що її цивільно-правова відповідальність була застрахована у передбаченому законом порядку. Цим фактично нівелюється сам інститут страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, закріплений в указаному вище законі й положеннях ЦК України.
Суддя І. В. Іваненко