Справа № 185/3232/22
Провадження № 1-кс/185/587/22
06 травня 2022 року м.Павлоград
Клопотанням дізнавач порушує питання з метою збереження речових доказів про накладення арешту шляхом заборони на відчуження на змив на марлевий тампон з предмета схожого на корпус гранати «Ф-1» з маркуванням «107-16-7-Т», який було поміщено до паперового конверту, який було вилучено в ході обшуку автомобіля марки «Renault Megan» державний знак НОМЕР_1 , який знаходився поблизу будинку № 13 по вул. Західнодонбаська, місто Павлоград, Дніпропетровської області.
Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.
Розглянувши клопотання, вивчивши додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим у клопотанні зазначено, що змиви на марлевий тампон з предмета схожого на корпус гранати «Ф-1» з маркуванням «107-16-7-Т», який було поміщено до паперового конверту, має доказове значення у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим виникла необхідність в позбавленні можливості відчужувати зазначене майно та в подальшому дослідженні вилучених предметів та проведенні відповідних судових експертиз.
04 травня 2021 року проведена невідкладна слідча дія, а саме обшук автомобіля марки «Renault Megan» державний знак НОМЕР_1 , який знаходився поблизу будинку № 13 по вул. Західнодонбаська, місто Павлоград, Дніпропетровської області, в ході проведення якого було виявлено змив на марлевий тампон з предмета схожого на корпусу гранати «Ф-1» з маркуванням «107-16-7-Т», який було поміщено до паперового конверту.
Постановою слідчого від 04.05.2022 змив на марлевий тампон з предмета схожого на корпус гранати «Ф-1» з маркуванням «107-16-7-Т», який було поміщено до паперового конверту було визнано речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до приписів ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до положення абзацу першого частини третьоїст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннямист.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.
Речі в правовому розумінні відрізняються від інших об`єктів матеріального світу здатністю задовольняти потреби людини, бути об`єктом цивільно-правового обігу, мати споживчі якості. Не можуть бути визнані речами предмети матеріального світу, які не наділені корисними властивостями. Сліди злочину, як матеріальні об`єкти, є речовими доказами, але вони не мають споживчої цінності й у зв`язку із цим не можуть бути визначені як речі. Отже, визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ, а лише вказує на його речове походження.
Речові докази, які не містять сукупності вищенаведених ознак мають вилучатись та зберігатись в порядку, визначеному Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженою Наказом від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125 у суворій відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Таким чином, у задоволенні клопотання про накладення арешту на змив на марлевий тампон з предмета схожого на корпус гранати «Ф-1» з маркуванням «107-16-7-Т», який було поміщено до паперового конверту, слід відмовити, оскільки він не є майном, у розумінні КПК України, а є речовим доказом, який слідчий безпосередньо здобув під час слідчої дії, а тому підстав для його арешту немає. Змиви, які зафіксовані, як матеріальні об`єкти, створені безпосередньо спеціалістами органу досудового розслідування і не належать іншій фізичній чи юридичній особі, яка, в разі накладення на них арешту, може заявити про свої права на таке майно та якій воно може бути повернуто.
Крім того, накладення арешту на такі предмети унеможливить їх використання для проведення експертних досліджень.
З огляду на вказані обставини, клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає, так як слідчим не доведена необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.170,172,173,174 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В:
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1