Справа № 158/665/22 Провадження №11-кп/802/722/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 17.01.2022 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.
Строк відбуття покарання слід рахувати з моменту фактичного затримання.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2014 року у цивільній справі № 161/1252/14-ц, провадження № 2/161/1067/14 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень, починаючи з 27.01.2014 року до досягнення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Однак, ОСОБА_7 , достеменно знаючи про вказане рішення суду, являючись дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел, діючи з прямим умислом, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2014 року у цивільній справі №161/1252/14-ц, провадження № 2/161/1067/14 коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей, з доходів аліментів не сплачував упродовж значного проміжку часу, заходів, спрямованих на погашення заборгованості по аліментах не вживав, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, які згідно з інформацією Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області за період з 01.06.2019 року по 20.07.2020 року включно становить 16374,19 гривень, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів (а.с.80-82).
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин провадження, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку із тим, що при його винесенні суд зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує на те, що він не заперечує факту утворення заборгованості по аліментах, по мірі можливості він добровільно надавав дітям грошові кошти, однак суд в даному випадку невірно дав оцінку його показанням, так як фактично він свою вину визнав, лише заперечував певні обставини, які висловлювала потерпіла у своїх показаннях. Причини несплати аліментів були пов`язані з відсутностю постійної роботи у зв`язку із епідемією вірусу Ковід-19. Аліментні зобов`язання він не виконував протягом незначного періоду часу.
Вважає, що призначаючи йому показання у вигляді арешту суд не в повній мірі взяв до уваги, що він не судимий, не притягався жодного разу а ні до кримінальної, а ні до адміністравтиної відповідальності, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, вчинив вперше кримінальний проступок.
Просить змінити вирок та призначити йому покарання за вчинений кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України, у вигляді громадських робіт строком на 120 годин (а.с.85-86).
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив вирок суду залишити без змін; потерпілу, яка заперечила доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим,
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі та про наявність підстав для призначення йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 120 годин заслуговують на увагу апеляційного суду з наступних підстав.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покаранняз тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання місцевий суд належним чином не врахував положень ст.ст.50, 65 КК України.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків.
Як убачається з вироку при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, розлучений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Також суд першої інстанції обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до вимог ст.66 та ст.67 КК України не вбачав та таких не встановлено.
Крім того місцевим судом вірно встановлено, що обвинувачений вину у вчиненому не визнав, не розкаявся; завдані збитки потерпілій не відшкодував.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснив, що він не заперечує утворення заборгованості по аліментах, оскільки по мірі можливості він добровільно надавав дітям грошові кошти. Причини несплати аліментів були пов`язані з відсутностю постійної роботи внаслідок поширення епідемії вірусу Ковід-19. Аліментні зобов`язання він не виконував протягом незначного періоду часу, однак зобов`язується їх виконувати в подальшому.
Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини в своїй сукупності дають суду цілком законні підстави для призначення обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт строком на 120 годин.

Таке покарання на думку колегії суддів буде повністю відповідати вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29.07.2022 року в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає зміні на підставі ч.1 ст.408 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, в частині призначеного покарання змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.164 КК України у вигляді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: