Справа № 159/3544/19 Провадження №11-кп/802/47/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 01 березня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2019 року за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.1-3 ст.70 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 04 роки 6 місяців, із застосуванням ст.75 КК України, - звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

- виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - у зв`язку недоведеністю вчинення ним кримінального злочину.

- засуджено ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2019 року 6 місяців позбавлення волі і, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою .

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 01.03.2021 року.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 період перебування його під вартою з 08.04.2019 року по 28.02.2021 року .

Задоволено цивільний позов ОСОБА_11 . Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_9 . Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн., та майнову шкоду в розмірі 24 132 (двадцять чотири тисячі сто тридцять два) грн. 24 коп.

Залишено без розгляду позовну заяву потерпілої ОСОБА_9 до відповідача ОСОБА_7 про відшкодування шкоди малолітнім дітям до досягнення ними вісімнадцяти років, а у випадку навчання до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними двадцяти трьох років, завданої смертю потерпілого ОСОБА_12 .

Скасовано арешт на майно, який накладений ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2019 року, а саме на: змиви з речовини бурого кольору із внутрішніх кистей обох рук померлого ОСОБА_12 ; зразок речовини бурого кольору зі згустками;грошові кошти в сумі 1 435 (одна тисяча чотириста тридцять п`ять) грн.; квитанції про оплату послуг мобільного зв`язку; футболку темного кольору та спортивну кофту сірого кольору із вставками чорного кольору, належні потерпілому ОСОБА_12 , що були вилучені в ході проведення огляду місця події 08.04.2019 року; два змиви речовини бурого кольору з бруківки, що було вилучено в ході проведення огляду 08.04.2019 року, одяг, належний померлому ОСОБА_12 (шкарпетки чорного кольору з маркуванням «Риmа», плавки світло - синього кольору, чоловічі штани кольору типу "камуфляж"), що були вилучені в ході проведення огляду місця події 08.04.2019 року, два відеозаписи камер відео спостереження готелю «Едем», що по вул.Петра Могили в м.Ковелі Волинської області, що 08.04.2019 року вилучено у ОСОБА_13 .

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2019 року, а саме на: мобільний телефон білого кольору марки «Bravis», належний обвинуваченому ОСОБА_7 , одяг, зокрема: штани чоловічі спортивні чорного кольору, кофту чоловічу сірого кольору, куртку чоловічу сірого кольору з наявними на ній слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, що були вилучені 08.04.2019 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , відеозаписи камер відеоспостереження магазину «Козачок», що по вул.Богдана Хмельницького в м.Ковелі Волинської області у ОСОБА_14 .

Речові докази:

- оптичні носії інформації з камер відео спостережень готелю «Едем», магазину «Козачок», - залишено при матеріалах судового провадження;

- змиви речовини бурого кольору з обох рук померлого ОСОБА_12 , зразок речовини бурого кольору зі згустками, футболку темного кольору та спортивну кофту сірого кольору із вставками чорного кольору, шкарпетки чорного кольору з маркуванням «Риmа», плавки світло-синього кольору, чоловічі штани кольору типу "камуфляж", два змиви речовини бурого кольору з бруківки, квитанції про оплату послуг мобільного зв`язку, - знищено;

- грошові кошти в сумі 1435 (одна тисяча чотириста тридцять п`ять) грн., - залишено потерпілій ОСОБА_9 ;

- спортивні чоловічі штани чорного кольору, кофту чоловічу сірого кольору, куртку чоловічу сірого кольору, - повернуто обвинуваченому ОСОБА_7 .

Згідно обвинувального висновку ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 07 квітня 2019 року в період часу з 23:24 по 23:25 год., знаходячись на тротуарі навпроти входу до готелю «Едем», що по вул.Петра Могили в м.Ковелі Волинської області, під час конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс не менше двох ударів кулаками обох рук в голову останньому, після чого обхопив обома руками його за тулуб в ділянці черевної порожнини, піднявши, з прикладенням фізичних зусиль, кинув на асфальтне покриття, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на праву частину тулуба. В ході триваючого словесного конфлікту, ОСОБА_7 перемістився разом з ОСОБА_12 до тильної сторони приміщення вказаного готелю, де продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на завдання тяжких тілесних ушкоджень, в період з 23:30 по 23:32 год. цього ж дня завдав останньому не менше п`яти ударів руками в голову та по тулубу, від яких ОСОБА_12 впав на асфальтове покриття тротуару.

В подальшому, ОСОБА_7 в період з 23:42 год. 07.04.2019 року по 01:00 год. 08 квітня 2019 року, йдучи слідом за потерпілим від приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » , що по вул.П.Могили, 3 в м. Ковелі, слідуючи по АДРЕСА_2 , керуючись єдиним злочинним умислом, спрямованим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , систематично завдавав останньому численні удари ногами та руками по тулубу та голові. А саме, ОСОБА_7 , перебуваючи на тротуарі навпроти будинку по АДРЕСА_3 , наздогнав потерпілого, який рухався по тротуарній доріжці, обхопив його руками за шию та повалив на землю, після чого завдав не менше двох ударів кулаками рук в голову ОСОБА_12 . Після цього, потерпілий підвівся та пішов у напрямку вул. Воронного в м.Ковелі, а ОСОБА_7 , переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень останньому, наздогнавши його на проїжджій частині біля будинку №2 цієї вулиці, умисно завдав йому не менше одного удару кулаком в голову, внаслідок чого він впав. Після цього, потерпілий, піднявшись пройшов у напрямку АДРЕСА_3 , та від попередньо завданих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, не втримав рівновагу, впав на проїжджій частині навпроти будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, підійшов до потерпілого, та не маючи жодного спротиву від останнього, умисно з прикладенням фізичних зусиль завдав не менше трьох ударів ступнею ноги в ділянку черевної порожнини ОСОБА_12 та не менше трьох ударів кулаками обох рук в голову останнього. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці події.

Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 було завдано тілесних ушкоджень у вигляді закритої тупої травми живота з травматичними розривами брижі тонкого і товстого кишківника з гемоперитонеумом, переломів кісток носа, гематом губ, синців та саден обличчя, голови і тулуба, саден обох ліктів та колін, з розвитком геморагічного шоку, які за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії: синець та садна обличчя, голови, тулуба, обох ліктів та колін легких тілесних ушкоджень, переломи кісток носа та гематоми губ легких тілесних ушкоджень, спричинили короткочасний розлад здоров`я, закрита тупа травма живота з травматичними розривами брижі тонкого та товстого кишківника з гемоперитонеумом та розвитком геморагічного шоку тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_12 настала від закритої тупої травми живота з травматичними розривами брижі тонкого і товстого кишківника з гемоперитонеумом та розвитком геморагічного шоку.

Крім того, ОСОБА_7 в період з 23:42 год. 07.04.2019 року по 01:00 год. 08.04.2019 року, перебуваючи на проїзній частині по АДРЕСА_3 , наздогнавши ОСОБА_12 біля будинку №2 вказаної вулиці, та скориставшись тим, що той, від попередньо завданих ним тілесних ушкоджень, не втримав рівновагу та впав, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на заволодіння чужим майном, вчинив розбійний напад на ОСОБА_12 . Так, ОСОБА_7 зірвав з його шиї ланцюжок із срібла вагою 45 гр., на якому містився хрестик зі срібла, вагою 15 грам, що згідно довідки Національного Банку України про вартість 1 гр. срібла станом на 08.04.2019 року - 12,98 грн., мають відповідно вартість 584,10 грн., 194,70 грн. Після цього, ОСОБА_7 , підтримуючи ОСОБА_12 під руки, пройшов разом з ним по АДРЕСА_3 , де від попередньо завданих ним тілесних ушкоджень той не втримав рівновагу та впав на проїжджій частині навпроти будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_12 шляхом вчинення розбійного нападу, підійшов до останнього, та умисно з прикладанням фізичних зусиль завдав не менше трьох ударів ступнею ноги в ділянку черевної порожнини ОСОБА_12 та не менше трьох ударів кулаками обох рук в голову останнього, після чого знявши з нього, заволодів його кросівками іноземного виробництва, вартістю 600 грн. та розпорядився ними на свій розсуд, завдавши своїми діями потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 1378,80 грн.

Таким чином, як слідує із обвинувачення, здійснивши щодо ОСОБА_12 розбійний напад, ОСОБА_7 завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з травматичними розривами брижі тонкого і товстого кишківника з гемоперитонеумом, переломів кісток носа, гематом губ, синців та саден обличчя, голови і тулуба, саден обох ліктів та колін, з розвитком геморагічного шоку, які за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії; синець та садна обличчя, голови, тулуба, обох ліктів та колін - легких тілесних ушкоджень, переломи кісток носа та гематоми губ - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, закрита тупа травма живота з травматичними розривами брижі тонкого та товстого кишківника з гемоперитонеумом та з розвитком геморагічного шоку - тяжких тілесних ушкоджень небезпеки для життя в момент заподіяння.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину, та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України з призначенням покарання.

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор вважає вищевказаний вирок необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор не оспорює правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України. Водночас, зазначає про те, що ухвалюючи виправдувальний вирок за ч.4 ст.187 КК України, суд першої інстанції зробив висновки, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, не надав належної оцінки показанням осіб, допитаних в ході судового розгляду та іншим доказам. Так, суд надав неповноту оцінки всім наявним доказам, а саме показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , довідці НБУ про вартість срібного ланцюжка з хрестиком, довідці про вартість кросівок, протоколу слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 , протоколу огляду місця події від 08.04.2019 року в ході якого виявлено труп ОСОБА_12 , висновку судово-медичної експертизи №58 від 06.05.2019 року, а тому вони підлягають повторному дослідженню. Місцевий суд у вироку показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виклав однобічно, зокрема - лише частину показань, яка стосується обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, а щодо заволодіння майном, - ні.

Вказує і про те, що виключення стану алкогольного сп`яніння як обтяжуючої обставини не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 показали про перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, суд відкинув показання свідка - лікаря ОСОБА_17 щодо несправності пристрою, за допомогою якого обстежували обвинуваченого на стан сп`яніння.

Вважає, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Не дотримався суд і законодавства при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст.121 КК України, а саме суд не надав належної правової оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпечності і обставинам вчиненого злочину. Обвинувачений з прямим умислом, пов`язаним із посяганням на життя та здоров`я іншої особи завдав потерпілому не менше 17 ударів, які потягнули за собою смерть останнього, однак суд цього до уваги не взяв. Не взято до уваги і того, що обвинувачений на час вчинення злочину, був неодноразово судимий за вчинення злочинів проти життя і здоров`я особи, мав не зняту і непогашену у встановленому порядку судимість за вчинення умисного злочину, а злочини вчинив в період іспитового строку. Крім того, судом не надано належної уваги тому, що обвинувачений щиро не розкаявся у вчиненому, і не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про те, що він шкодує про вчинене. А тому, покарання у виді 9 років позбавлення волі за ч.2 ст.121 КК України, є несправедливим, м`яким та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого та меті покарання.

Посилаючись на вищенаведені обставини, прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, та призначити йому покарання: за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; за ч.4 ст.187 КК України - 12 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2019 року 6 місяців позбавлення волі і, остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців. У мотивувальній частині вироку вказати обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Просить також під час апеляційного розгляду повторно дослідити вищезгадані докази.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок тяжкості. Зазначає суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ч.121 КК України не дотримався вимог законодавства, оскільки не врахував того, що обвинувачений є особою молодого віку, проживає сім`єю у фактичних цивільних відносинах з дружиною та малолітньою дитиною, і під час судового розгляду свою винуватість в міру скоєного злочину за ч.2 ст.121 КК України визнав в повному обсязі, детально та послідовно повідомив усі обставини злочину та щиро розкаявся у вчиненому, і щиро шкодує за свої дії. Також зазначає, що судом першої інстанції помилково не було встановлено обставин, які пом`якшують покарання для обвинуваченого, оскільки останній під час допиту судом добровільно, самостійно та детально повідомив суду про всі обставини злочину та свою участь у ньому, тобто фактично визнав вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Тобто, обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся, яке полягає у тому, що беззаперечно визнав вину за ч.2 ст.121 КК України та шкодує про вчинене ним та наслідки, які настали. Враховуючи обставини злочину, особу ОСОБА_7 , його відношення до скоєного, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, а також ту обставину, що раніше ОСОБА_7 ніколи не відбував покарання у місцях позбавлення волі, просить змінити вирок в частині призначеного покарання за ч.2 ст.121 КК України, і призначити його мінімальному розмірі.

Потерпіла ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, вважає вирок незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. На її думку вирок суду суперечить положенням ст.ст.50, 65 КК України. Судом не було враховано того, що в даному провадженні відсутні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обтяжуючої обставини - рецидив злочинів. Не враховано і того, що обвинувачений систематично вчиняє злочини та не робить жодних висновків після скоєного. Крім того, не відповідає фактичним обставинам висновок суду щодо визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки протягом всього судового розгляду провадження, він жодним чином не продемонстрував своєю поведінкою, діями або реакцією, що він дійсно визнає вину у скоєному. Про визнання вини було зазначено лише перед судовими дебатами з метою зменшення міри покарання. Такі обставини вказують про неможливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців. Посилаючись на це, потерпіла просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи поданих апеляційних скарг сторони захисту та сторони обвинувачення, їх позиції щодо своїх та інших скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 ставилось у провину вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України, - завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та ч.4 ст.187 КК України, - вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України визнано винуватим та засуджено у зв`язку із доведеністю вчинення цього кримінального правопорушення, а за ч.4 ст.187 КК України, - виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Як вбачається із поданих апеляційних скарг, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України в цій частині апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, зокрема прокурор не погоджується із вироком суду в частині, що стосується виправдання обвинуваченого за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, оскільки вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину повністю доведена в суді дослідженими доказами.

Проте такі його доводи на увагу суду не заслуговують з врахуванням наступного.

Згідно із ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За положеннями ст.370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно правового змісту норм ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора і, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.п.17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Положення ст.ст.370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав обвинуваченого невинуватими у пред`явленому в обвинувальному акті обвинуваченні за ч.4 ст.187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та виправдав за недоведеністю вчинення цього кримінального правопорушення.

Так, виправдовуючи ОСОБА_7 в цій частині, суд першої інстанції вказав, що таке обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції у вказаній частині виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі» Бочаров проти України від 17.03.11 (остаточне 17.06.11) в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі» Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст.187 КК України не визнавав. При цьому, надав показання про те, що під час бійки між ним та ОСОБА_18 , потерпілий ОСОБА_12 наніс йому удар по голові, пояснюючи йому це тим, що ОСОБА_19 правий. Після цього, він та потерпілий з`ясовували стосунки "билися" біля готелю «Едем» на вулиці Петра Могили. Зокрема, він (обвинувачений) наніс два удари кулаками обох рук в голову ОСОБА_12 , після чого обхопив обома руками останнього за тулуб в ділянці черевної порожнини та піднявши його, з прикладанням фізичної сили кинув на асфальтоване покриття, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на праву частину тулубу. Далі вони перемістилися до тильної сторони приміщення вказаного готелю, де він завдав ОСОБА_12 п`ять ударів руками в голову та по тулубу, від яких останній впав на асфальтоване покриття тротуару. Після цього, рухаючись по вулицях Воронного, Миколайчука, Коновальця, керуючись єдиним умислом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , він систематично завдавав останньому численні удари ногами та руками по тулубу і голові. При цьому, він (обвинувачений) не заперечив, що на АДРЕСА_3 на тротуарній доріжці обхопив потерпілого руками за шию, повалив на землю, завдавши два удари кулаками рук в голову останнього. Після цього, наздогнав ОСОБА_12 на проїжджій частині біля будинку АДРЕСА_4 , де завдав йому один удар кулаком в голову, внаслідок чого він впав. Піднявшись, потерпілий пройшов на АДРЕСА_3 та впав, а він завдав йому три удари ступнею ноги в ділянку черевної порожнини та три удари кулаками обох рук в голову. Тут ОСОБА_12 не орієнтувався та не міг іти. Після цього, він пішов додому, а ОСОБА_12 залишили на вулиці Коновальця. Повернувся через 30 хвилин, і побачив, що 30 м від перехрестя лежав ОСОБА_12 без ознак життя - не дихав. Він сказав ОСОБА_16 аби вона викликала карету швидкої медичної допомоги. Визнав той факт, що можливо, смерть ОСОБА_12 настала від його ударів. Підтвердив, що ідучи вулицями міста Ковеля, вони (обвинувачений та потерпілий) один одному наносили численні удари по тулубу і голові. Билися із ОСОБА_12 чотири рази. При цьому, він категорично заперечив, що зривав ланцюжок та знімав кросівки з потерпілого ОСОБА_12 . Також ствердив, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.187 КК України, як повністю так і частково, стороною обвинувачення обґрунтовувалась показаннями потерпілих, свідків та письмовими і речовими доказами, які досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні.

В цій частині обвинувачення судом були досліджені такі докази.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , яка суду показала, що 07.04.2019 року після 22 год. до них додому прийшов кум ОСОБА_20 , який з чоловіком ОСОБА_12 пили чай на кухні та вийшли з будинку. Близько 01:30 год. працівники поліції повідомили, що чоловіка вбито. В той день він не мав тілесних ушкоджень, був одягнутим у військові штани, чорні кросівки іноземного виробництва, темно-сіру футболку, сіро-чорного кольору спортивну кофту. Крім того, мав мобільний телефон, масивний срібний ланцюжок із хрестиком.
Показання потерпілої ОСОБА_11 , яка надала показання про те, що вночі працівники поліції повідомили їй про смерть її сина ОСОБА_12 , якого виявили на АДРЕСА_3 . Він без видимих тілесних ушкоджень біля 23 год. 07.04.2019 року поїхав із ОСОБА_21 , і при цьому, був одягнутий у камуфляжні штани, теніску, спортивну сіру куртку, а на шиї висів срібний ланцюжок із хрестиком.
Показання свідка ОСОБА_22 , який суду показав, що після 00:00 год. 08.04.2019 року він з дружиною на АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , навпроти його будинку з другої сторони на проїзній частині дороги, почули рух, нецензурну лайку та побачили групу людей, а саме двох чоловіків та жінку із дитячим візочком в якому перебувала дитина. Обвинувачений ОСОБА_7 повторював вставай та при цьому, намагався підвести лежачу особу на проїжджій частині дороги.

Показання свідка ОСОБА_23 , який надав показання про те, що він проживає на АДРЕСА_6 . Він проснувся об 00:15 год. від шуму, крику та нецензурної лайки, що мали місце біля будинку АДРЕСА_6 . Подивився у вікно, де протягом 5-10 хвилин спостерігав, як на проїзній частині навпроти його будинку біля лежачого чоловіка стояли два мужчини один зі сторони голови, а інший, - ніг. За 2 метра від них перебувала особа жіночої статі із дитячою коляскою. Вони обоє намагалися підняти ту особу, яка лежала і, при цьому, наносили їй удари із розмаху, злості. Сильний удар ногою в живіт - більш кремезним, а менший в голову. Лежачу особу чоловічої статі вони обоє тягнули. Вранці через чотири будинки близько 100 метрів від цього місця поліція знайшла вбитого чоловіка. Підтвердив, що вранці на цьому місці була кров, а також сліди крові та волочіння до місця виявлення трупа.

Показання свідків ОСОБА_24 , який в суді показав, що близько 23:15 год. (рік і число не пам`ятає) він під`їхав автомобілем із співмешканкою ОСОБА_25 до магазину «Слайга», що біля готелю «Едем», де виникла бійка із обвинуваченим ОСОБА_7 , в ході якої останній розбив йому голову пляшкою із-під шампанського. Вказав, що бачив там співмешканку ОСОБА_7 із дитячим візочком.

Аналогічні показання надала суду і свідок ОСОБА_25 .

Показання свідка ОСОБА_15 , який в присутності сурдоперекладача ОСОБА_26 , надав суду показання про те, що бачив, як на землі біля магазину «Слайга» лежав потерпілий ОСОБА_12 , а обвинувачений ОСОБА_7 , з ним розмовляв. Після цього, ОСОБА_12 ішов по дорозі по вул.Б.Хмельницького, а слідом за ним ішли обвинувачений, він та жінка ромської національності із дитячим візочком в якому перебувала дитина. Вказав, що ОСОБА_7 ногою наносив потерпілому удари в праву сторону корпусу тіла, а також три удари рукою у грудну клітку. Періодично ОСОБА_12 то падав, то вставав. Він разом з обвинуваченим вели потерпілого тримаючи при цьому під руки. Розійшлися на вул.Коновальця, а ОСОБА_12 залишився лежати.

Показання свідка ОСОБА_27 про те, що її син ОСОБА_15 є глухонімим. Вона пам`ятає, що коли син прийшов пізно ввечері, то повідомив їй про бійку біля магазину «Слайга», в якій він участі не брав.

Показання свідка ОСОБА_16 , яка суду показала, що біля магазину «Слайга» 07.04.2019 року виникла бійка між обвинуваченим, яким є її співмешканцем та ОСОБА_24 , за якого і заступився потерпілий ОСОБА_12 , та якому ОСОБА_7 наносив удари в різні частини тіла 30 хв. У зв`язку з цим, за викликом прибули працівники поліції, однак нікого не затримували. Після цього, бійка між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 продовжилася на вул.Б.Хмельницького. Зазначила, що ідучи обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_12 в обличчя та в голову кожні 10 хв. Вона постійно кричала на вулиці із-за того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 весь час билися. Після цього, вона, ОСОБА_15 та ОСОБА_7 залишили ОСОБА_12 сидячим на вул.Коновальця. Проте, з дому повернулися назад до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і на дорозі побачили майже голого ОСОБА_12 .

Показаннями свідка ОСОБА_28 про те, що він об 23:30 по 24 год. навесні 2019 року, прямував до себе додому по вул.Миколайчука, де зустрів ОСОБА_16 з малолітньою дитиною у дитячому візочку, яка попросила пройти до непритомного потерпілого, що лежав у провулку. Коли вони підійшли туди, то там стояв автомобіль швидкої допомоги, медик якої заборонив підходити до потерпілого.

Протокол огляду місця події від 08.04.2019 року із фото-таблицями до нього, по вул.Коновальця у м.Ковелі, яким стверджено виявлення трупа ОСОБА_12 у штанах кольору «камуфляж», без одягу до пояса та без взуття із слідами тілесних ушкоджень на тулубі, на голові, шиї, обличчі, який знаходився на проїзній частині по АДРЕСА_7 із слідами речовини червоного кольору. Також на відстані 70 метрів від трупа виявлено згусток речовини бурого кольору.

Протокол огляду місця події від 08.04.2019 року із фото-таблицями до нього, території поблизу готелю «Едем» за адресою: вул.Петра Могили, 3, м.Ковель, в ході проведення якого прямо перед входом на відстані 5 метрів від дороги, над бордюром на відстані близько 1 метра, землі, бордюрі виявлено сліди бурого кольору. Крім того, на відстані 14 метрів від входу до будівлі наявний другий вхід до готелю збоку, де на відстані 3 метрів від нього (навпроти закладу «Спортлото») на бруківці, бордюрі наявні сліди крові.

Протокол огляду місця події від 08.04.2019 року секційного приміщення патанатомічного відділення Ковельського МТМО з металевого ящику виявлено одяг померлого ОСОБА_12 , зокрема, шкарпетки чорного кольору з маркуванням «Риmа», чоловічі плавки світло-синього кольору та чоловічі штани кольору "камуфляж".

Протоколи огляду місця події від 08.04.2019 року з фото-таблицями до нього, згідно з якими біля готелю «Едем» на вул.П.Могили, 3, вул.Б.Хмельницького навпроти будинку №3, навпроти будинку №7, вул.М.Вороного поблизу будинку №2, поблизу повороту на вул.І.Миколайчука, 28, вул.Коновальця між будинками буд. №5 і №7, що відображені на схемі руху по цих вулицях, виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору.

Протокол добровільної видачі речей від 08.04.2019 року - відеозаписів камер спостережень готелю «Едем», що по вул.П.Могили в м.Ковелі, які оглянуто відповідно до протоколу огляду речей від 08.04.2019 року з фото-таблицями, якими зафіксовано факт нанесення тілесних ушкоджень 08.04.2019 року близько 00:10 год. 10 обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 біля приміщення вказаного готелю. Зокрема, після нанесення ударів кулаками по обличчю потерпілому, останній падає на асфальтовану поверхню, а обвинувачений продовжує наносити удари руками та ногами лежачому потерпілому. Після цього, ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_12 , свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , разом рухаються у напрямку вул. Б.Хмельницького та зникають з поля зору відеокамери.

Протокол добровільної видачі речей від 09.04.2019 року - відеозаписів камер спостережень на магазині «Козачок», що по вул.Б.Хмельницького в м. Ковелі, що не співпадає з реальним часом на 30 хв., які оглянуто відповідно до протоколу огляду речей від 23.05.2019 року з фото-таблицями, якими зафіксовано потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з дитячим візком. Обвинувачений ОСОБА_7 штовхає потерпілого і при цьому, вони сперечаються та зникають з поля зору відеокамери.

Протокол огляду речей від 31.05.2019 року з фото-таблицями - грошових банкнот номіналами: 2 штуки 500 грн., 2 штуки 200 грн., 1 штука - 10 грн., 5 штук - 5 грн., всього на загальну суму 1435 грн.; квитанцію поповнення рахунку мобільного телефону; чек з магазину «Макс-Мікс», які вилучені з кофти ОСОБА_12 під час огляду місця події 08.04.2019 року на вул. Коновальця в м.Ковелі.

Протокол обшуку від 08.04.2019 року за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого вилучено одяг останнього, а саме: чоловічі штани; кофту сірого кольору; чоловічу куртку, на якій наявні речовини бурого кольору.

Висновок судово-медичної експерта №58 від 06.05.2019 року, з якого вбачається, що у трупа ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: у вигляді закритої тупої травми живота з травматичними розривами брижі тонкого і товстого кишківника з гемоперитонеумом, переломів кісток носа, гематом губ, синців та саден обличчя, голови і тулуба, саден обох ліктів та колін, з розвитком геморагічного шоку, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів рук, ніг людини, у час, вказаний в ухвалі суду та постанові, і за ступенем тяжкості стосовно живої особи, відносяться до категорії - закрита тупа травма живота з травматичними розривами брижі тонкого та товстого кишківника з гемоперитонеумом та з розвитком геморагічного шоку - тяжких тілесних ушкоджень небезпеки для життя в момент заподіяння; переломи кісток носа та гематоми губ - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;синець та садна обличчя, голови, тулуба, обох ліктів та колін - легких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_12 є закрита тупа травма живота з травматичними розривами брижі тонкого і товстого кишківника з гемоперитонеумом та з розвитком геморагічного шоку, що підтверджується виявленими патоморфологічними і судово-гістологічними даними.

По тілу ОСОБА_12 було нанесено не менше 17 ударів. ОСОБА_12 був розміщений передньою поверхнею тіла до травмуючого предмета.

Кров з трупа ОСОБА_12 відноситься до групи В (3).

Вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_12 , крім саден обох ліктів та колін, отримати в результаті падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню із наданням тілу прискорення або без такого - не міг.

В суді першої інстанції вищевказаний висновок підтримав судово-медичний експерт ОСОБА_29 , який його склав. Він також, як вбачається із вироку, додатково пояснив, що потерпілий ОСОБА_12 після нанесення тілесних ушкоджень міг пересуватися до втрати свідомості. В загальному ОСОБА_12 було нанесено, не виключена можливість руками, ногами 17 ударів, в тому числі по обличчю, голові не менше десяти, шию 1, тулубу, животі не менше - 6. При цьому, потерпілий ОСОБА_12 при нанесенні йому тілесних ушкоджень знаходився передньою частиною тіла, міг чинити опір.

Висновок судово-медичної імунологічного експерта № 11 від 16.05.2019 року, з якого вбачається, що на чоловічій куртці сірого кольору, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 , виявлено кров, яка може походити від потерпілого ОСОБА_12 . Кров із бруківки, що навпроти офісу «Спортлото», може походити від потерпілого ОСОБА_12 . Сліди крові із бруківки, що навпроти приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », може походити від обвинуваченого ОСОБА_7 . Кров, вилучена за адресами: АДРЕСА_8 та 7, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_9 , може походити від потерпілого ОСОБА_12 .

Протокол демонстрації відеозапису від 31.05.2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_8 з камери відео-спостереження готелю « Едем», розташованого по вул. П.Могили, 3, магазину « Козачок».

Акт наркологічної експертизи №192 від 07.05.2019 року з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 наркоманією не страждає, примусового протинаркоманійного лікування не потребує.

Суд першої інстанції дослідивши безпосередньо в судовому засіданні вищенаведені докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, надав їх остаточну оцінку з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Фактично місцевий суд на підставі досліджених доказів прийшов до висновку, що вони не доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, і з цим повністю погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Розбій як злочин проти власності (ст.187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. або з погрозою застосування такого насильства. При цьому, однією із кваліфікуючих ознак розбою є розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (ч.4 ст.184 КК України). Розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, має місце при фактичному спричиненні з метою заволодіння чужим майном з метою заволодіння чужим майном тілесних ушкоджень, передбачених ст.121 КК України.

Суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Пленум ВСУ у п.6 своєї постанови №10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" роз`яснив, що під нападом на ст.187 КК України слід розуміти умислі дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.

Як встановлено із досліджених судом доказів, між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_12 виник конфлікт через те, що останній заступившись за ОСОБА_30 , наніс обвинуваченому удар, і внаслідок цього виникла бійка. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 тривалий час (з 23:24 год. по 01:00 год.) переміщувалися (йшли) вулицями міста Ковеля та один одному наносили численні удари, що підтверджують свідки, які були разом з ними та фактично очевидцями подій, - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Отже, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що дії обвинуваченого були спрямовані саме на заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень на ґрунті виниклого між ними конфлікту з певних причин, що й визнається та не заперечується самим обвинуваченим.

При цьому, аналіз досліджених судом доказів поза розумним сумнівом та жодним чином не свідчить про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 при спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_12 були спрямовані з прямим умислом та корисливим мотивом на вчинення розбою, що є суб`єктивною стороною цього злочину. Немає жодних доказів і того, що метою обвинуваченого при спричиненні ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, було заволодіння майном останнього.

Як на докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, сторона обвинувачення також посилалась і на довідку приватного підприємця про вартість бувших у вжитку кросівок з фотознімком, інформацію про вартість срібла, та протокол демонстрації відеозапису від 20.06.2019 року з участю свідка ОСОБА_31 , однак місцевим судом їх визнано недопустимими доказами з посиланням на те, що вони отримані у порядку не передбаченому КПК України, оскільки їх вартість не визначена та не зафіксована експертом і, з цим погоджується апеляційний суд. Крім того, як вбачається із цієї довідки приватного підприємця, у ній зазначено лише про середньо-ринкову вартість вживаних кросівок іноземного виробництва, однак жодним чином не вказано будь-яких інших ідентифікуючих ознак взуття. З приводу вартості срібного ланцюзка із хрестиком, то органом досудового розслідування додано копію роздруківки з Інтернет ресурсу про курс банківських металів, що на думку суду також не може бути належним та допустимим доказом у даному кримінальному провадженні в розумінні ст.84 КПК України.
Погоджується апеляційний суд і з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 24.05.2019 року з участю свідка ОСОБА_15 за участі сурдоперекладача ОСОБА_26 , з метою перевірки і уточнення відомостей показів цього свідка обставин обстановки, механізмів нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент дійсно проведено із порушенням вимог КПК України - ст.ст.104, 105, 223, 240.
Враховуючи вищенаведене, доводи прокурора щодо ненадання належної оцінки вищевказаним доказам, на увагу суду не заслуговують, оскільки, як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом в порядку ст.94 КПК України було надано відповідну юридичну оцінку усім доказам, які ним досліджувались у тому числі на предмет належності та допустимості.

Крім того, апеляційний суд вважає, що лише самі по собі показання свідка ОСОБА_15 , які були надані ним безпосередньо в судовому засіданні з приводу ланцюжка з хрестиком та кросівок, які перебували на ОСОБА_12 , поза розумним сумнівом не можуть бути доказом винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а відтак жодним чином не впливають на законність судового рішення в цій частині.
Не було місцевим судом допущено й істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як про це вказує прокурор, оскільки апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень норм КПК України, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, доводи прокурора, які викладені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при ухваленні вироку.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом того, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України, у якому, окрім іншого, обвинувачується ОСОБА_7 , а тому правильно визнав його невинуватим та виправдав у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього злочину.

При цьому, на переконання апеляційного суду доводи прокурора про необхідність повторного дослідження певної частини доказів, які на його думку стосуються доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, не ґрунтується на законі.
Положеннями ст.404 КПК України чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду цей факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, заявляючи клопотання про повторне дослідження певної частини доказів встановлених під час судового розгляду, прокурором не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК України, оскільки не було зазначено обґрунтованих доводів про порушення, допущені судом першої інстанції при їх дослідженні, та не зазначено в апеляційній скарзі обґрунтованих мотивів невірної оцінки місцевим судом наданих стороною обвинувачення доказів, або не врахування будь-яких доказів.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що всі доводи апеляційної скарги прокурора в частині, що стосуються злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, фактично зводяться до його незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку. А тому, доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки таким доказам у даному кримінальному провадженні не ґрунтуються на законі.

Таким чином, на думку апеляційного суду, місцевий суд вірно встановив, що у кримінальному провадженні не знайшло свого підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів оцінює покликання прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи в частині, що стосуються обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції встановлено, що судом при ухваленні оскаржуваного вироку належним чином дотримано вимог законодавства.

Крім того, захисник обвинуваченого, прокурор та представник потерпілого не погоджуються з вироком суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Зокрема, сторона захисту вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а сторона обвинувачення, - внаслідок м`якості.
З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (ч.2 ст.121 ККУ) та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства на певний строк.

Обставин, які пом`якшують покарання судом встановлено не було, а до обставин, які обтяжують покарання, суд правильно відніс, - рецидив злочинів.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, зокрема його негативну характеристику за місцем проживання, сімейний стан (неодружений), матеріальний стан (не працює), а також та те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і, це не змінило жодним чином його поведінки, оскільки знову ж вчинив умисний тяжкий злочин, що вказує про його небажання стати на шлях виправлення та відповідно про підвищену суспільну небезпечність.

Враховано було і думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.121 КК України ближче до максимальної строку - у виді 9 років позбавлення волі, а також на підставі ч.1 ст.71 КК України визначив остаточне покарання шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 04.04.2019 року, - у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

Врахувавши вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства. При цьому, покарання, яке призначене обвинуваченому в межах санкції ч.2 ст.121 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, не є мінімальним або ж максимальним за своїм розміром, і тому немає жодних підстав вважати, що воно є надто м`яким або ж суворим враховуючи встановлені обставини кримінального провадження.

На думку колегії суддів апеляційного суду, призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційних скаргах сторони обвинувачення або ж суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення або ж обтяження обвинуваченому призначеного покарання, з мотивів наведених в апеляційних скаргах як сторони захисту як і сторони обвинувачення, апеляційний суд не знаходить.

При цьому, доводи прокурора про неправильне виключення стану алкогольного сп`яніння як обтяжуючої покарання обставини з посиланням на те, що такий стан був підтверджений показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на увагу суду не заслуговує, оскільки обвинувачений таку обставину не визнав, і при цьому, такий стан органом досудового розслідування не підтверджено у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законом.

Не є такими, що заслуговують на увагу суду посилання потерпілої на неврахування судом при призначенні покарання такої обтяжуючої обставини як рецидив злочинів, оскільки дана обставини як зазначена судом у вироку так і повністю була врахована.

Твердження сторони захисту про те, що оскільки обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у вчиненому, то такі обставини мали б бути визнані як пом`якшуючі покарання, судом до уваги не беруться, так як враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, такі його дії не містять усіх необхідних ознак для визнання їх в якості пом`якшуючих в розумінні ст.66 КК України.

Усі доводи як сторони обвинувачення так і сторони захисту, викладені в апеляційних скаргах і наведені під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки, як вбачається із оскаржуваного судового рішення, вони були повністю та належним чином були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просять апелянти.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в цілому, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційні скарги сторони обвинувачення та сторони захисту слід залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 01.03.2021 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 01 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий

Судді