ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/786/22 Справа № 202/2132/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2022 року клопотання слідчого задоволено та застосовано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 22 липня 2022 року й визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка складає 496200 грн.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя, врахувавши наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, тяжкість злочину та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, у виді позбавлення волі строком до 10 років, особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, його вік та стан здоров`я, соціальні зв`язки за місцем мешкання, майновий стан, відсутність повідомлень про підозру у інших кримінальних провадженнях, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків у цьому провадженні, об"єктивно існують та неможливість їх запобігання шляхом обрання більш м"якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. При цьому, слідчий суддя, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного та встановлених ризиків у провадженні, вважав за необхідне визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м"який запобіжний захід, не пов"язаний з триманням під вартою, та у разі задоволення скарги в цій частині зменшити розмір застави в межах 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Так, апелянт зазначає, що слідчий суддя не надав належної оцінки дійсним обставинам цього провадження, зокрема майновому та сімейному стану підозрюваного, внаслідок чого застосував до нього найбільш суворий запобіжний захід, та призначив надмірний розмір застави, що призвело до безальтернативного тримання під вартою ОСОБА_5 . Також вказує, що ОСОБА_5 був і залишається військовослужбовцем та фактично перебуває на території військової частини, що повністю унеможливило його втечу чи вчинення нового кримінального правопорушення, про що зазначає в якості ризиків прокурор у своєму клопотанні.
Між тим, захисник зауважує, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв"язки, єдиним джерелом його доходу до війни були заробітки у службі таксі, жодного рухомого чи нерухомого майна на праві власності підозрюваний немає та живе в орендованій квартирі, проте, незважаючи на ці обставини, слідчий суддя визначив непомірний розмір застави для підозрюваного.
Разом з тим, апелянт посилається й на те, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_5 .Ї, не є тим виключним випадком, коли можна визначати розмір застави, що перевищує максимальний розмір, встановлений відповідною статтею КПК України. Більш того, вказує, що визначена сума застави фактично не дасть можливості продовжувати звичайний рівень життя сім`ї заставодавця. При цьому, захисник звертає увагу на те, що в суді першої інстанції було спростовано твердження прокурора, що підозрюваний отримує дохід від ЗСУ близько 50000 грн. на місяць, оскільки після відмови у виконанні ним бойового наказу, всі доплати та надбавки було скасовано і підозрюваний отримує лише 5960 грн, що не може свідчити про його спроможність внести суму застави у визначеному слідчим суддею розмірі.
Окрім того, апелянт зауважує, що слідчий суддя, всупереч вимогам КПК України, взагалі не дослідив можливість призначення підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання, який, на думку сторони захисту, в повній мірі забезпечив би належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .. Також, захисник зазначає, що у цьому провадженні можливим є призначення підозрюваному покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням від відбуванням покарання на підставі ст. 75 КК України, тому необхідність тримання під вартою ОСОБА_5 до ухвалення вироку, є необгрунтованим та не забезпечує належного балансу між потребами досудового розслідування та правами підозрюваного. З урахуванням наведених обставин, на переконання захисника, ухвала підлягає скасуванню.

Прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_8 , було подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що ухвала, є законною та обґрунтованою та просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, є необгрунтованими.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього доказами підтверджується, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України від 02.04.2022 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія 2 відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_2 об ТрО НОМЕР_3 обр ТрО).
13.05.2022 слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Краматорськ) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, Донецької області внесено відомості до ЄРДР за № 00000311, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України. 20.05.2022 військовослужбовцю ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину.
В межах цього провадження слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , за наслідками розгляду якого постановлено оскаржувану ухвалу.
Апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею належним чином і в повній мірі дослідженні у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження, зокрема обґрунтованості підозри щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, й дають підстави зробити об`єктивний висновок, що він міг скоїти цей злочин, з чим погоджується суд апеляційної інстанції й стороною захисту в апеляційній скарзі ці обставини не заперечується.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого злочину, колегія суддів зважає на те, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.
Окрім того, слідчий суддя, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у відповідності до ст. 178 КПК України, належним чином врахував тяжкість злочину та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, у виді позбавлення волі строком до 10 років, особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, його вік та стан здоров`я, соціальні зв`язки за місцем мешкання, майновий стан, відсутність повідомлень про підозру у інших кримінальних провадженнях, та дійшов до обґрунтованого висновку, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків у цьому провадженні, об`єктивно існують, й правомірно застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного засобу у вигляді застави.
Також, суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду провадження дійшов висновку, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання захисника на недоведеність існування ризиків у провадженні, на переконання апеляційного суду, є неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються доказами у провадженні, а тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, та покарання, яке йому загрожує підозрюваному, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені слідчим суддею ризики.
Доводи скарги апелянта про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв"язки, не спростовують обґрунтовані у клопотанні слідчого та встановлені судом об"єктивно існуючі у цьому провадженні ризики.
Що стосується доводів захисника про необгрунтованість визначення судом розміру застави у провадженні, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Отже, надаючи оцінку доводам захисника щодо непомірного розміру застави, визначеного ухвалою, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому провадженні, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, згідно з якими суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України.
Слідчий суддя, визначаючи розмір застави, взяв до уваги необхідність обрання запобіжного заходу обумовленого підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 402 КК України, його тяжкість та обставини, а саме те, що він підозрюється у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказу начальника в умовах воєнного стану, а також суворість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим, й наявні відомості про особу підозрюваного, та існуючі ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, й підвищений рівень матеріального забезпечення військовослужбовців на цей час, та інші обставини, які враховуються згідно зі ст.178 КПК України.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі, зазначеному в ухвалі, та дійшла висновку, що такий розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 підозрюється, а також достатнім для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, й таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.
Підстав вважати вказаний визначений розмір застави завідомо непомірним або навпаки, занадто малим для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи й з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення суду щодо ОСОБА_5 законним і обґрунтованим та не знаходить підстав для обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу на цьому етапі досудового розслідування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2022 року щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3