Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1987/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №283/1987/21 за апеляційною скаргою прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 31 січня 2022 року відносно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000038 від 19.03.2021 відносно ОСОБА_9 .
Кримінальне провадження №0000038 від 19.03.2021 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, закрито.
Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2615,2 грн. віднесено на рахунок держави.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, а своїм рішенням призначити новий розгляд кримінального провадження №0000038 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_9 у Малинському районному суді зі стадії підготовчого судового засідання у новому складі суду. При цьому, наголошує, що в порушення вимог ст.513 КПК України, суд з`ясував факт наявності суспільно небезпечного діяння та причетність до нього ОСОБА_9 , стану його неосудності на час події, однак помилково дійшов висновку, що за відсутності суб`єктивної сторони через неосудність суб`єкта, відсутні будь-які ознаки кримінального правопорушення, тобто, ОСОБА_9 є неосудним, а, відтак, не міг вчинити незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна. Наголошує, що зазначені висновки суду суперечать фактичним обставинам, дослідженим судом, вимогам ст.ст.18, 19, 92, 93 КК України, ст.ст.503, 513 КПК України. Звертає увагу, що під час досудового розслідування встановлено факт вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та до останнього неможливо застосувати кримінальну відповідальність в силу його неосудності, однак закон про кримінальну відповідність передбачає в таких випадках застосування примусових заходів медичного характеру. Зазначає, що умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи та відповідно до ст.505 КПК України у кримінальних провадженнях щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановленню не підлягає.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційний вимог, заперечення захисника щодо апеляційної скарги, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до норм ч.3 ст.503 КПК України, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Згідно до положень ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

В свою чергу, у відповідності до ч.3 ст.513 КПК України, встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

У відповідності до матеріалів провадження №283/19787/21, прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000038 від 19.03.2021 відносно ОСОБА_9 за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

Згідно змісту зазначеного клопотання прокурора про застосування заходів медичного характеру, близько 00 год. 18.03.2021 ОСОБА_9 , прибув до дачного домоволодіння ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов до подвір`я, переконався у відсутності сторонніх осіб та власника, які могли б завадити вчинити злочин, віднайшов металевий лом, за допомогою якого, застосовуючи фізичну силу, зірвав із вхідних дверей будинку металеву скобу, на якій висів навісний замок, таким чином потрапив до будинку, закрив на металеву клямку вхідні двері із середини будинку та ліг відпочивати. Прокинувшись зранку того ж дня, ОСОБА_9 , перебуваючи у кімнатах будинку, помітив музичну колонку марки «Marshall» модель MG 15s/n V-2009-21-0136-E, праску марки «TEFAL» модель «ULTRAGLISS» та магнітофон марки «Аiwa» CSD-ES375», після чого в нього виник злочинний умисел на таємне викрадення даного майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 приніс в одну кімнату будинку та склав музичну колонку марки «Marshall» модель MG15 sV- 2009-21-0136-Е вартістю 899 грн, праску марки «TEFAL» модель «ULTRAGLISS» вартістю 900 грн та магнітофон марки «Аiwa» CSD-ES375», вартістю 350 грн. Однак, злочинні дії ОСОБА_9 виявила власниця будинку, яка припинила їх, в силу чого ОСОБА_9 не зміг вчинити усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
За результатами судового розгляду цього клопотання, судом першої інстанції постановлена оскаржувана ухвала, із встановленням факту, що ОСОБА_9 є неосудним, а, тому, не міг вчинити незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

При цьому, положеннями ст.505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, що судом першої інстанції залишено без належної уваги.

На переконання апеляційного суду, твердження суду першої інстанції про неможливість застосування заходів медичного характеру в разі юридичної оцінки дій особи за ст.15 КК України є безпідставними, оскільки такі висновки в оскарженій ухвалі ґрунтуються на неправильному тлумаченні кримінального закону (при цьому, зокрема, звертається увага на наявність судової практики з проваджень аналогічної категорії Касаційного кримінального суду Верховного Суду - постанова від 12 березня 2020 року, справа № 206/5483/18, провадження № 51-1510 км 19).

Статтею 413 КПК України передбачено, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

У зв`язку з вище наведеним, оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 31 січня 2022 року відносно ОСОБА_9 , - скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000038 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :