Єдиний унікальний номер 722/927/22
Номер провадження 1-в/722/131/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2022 року м.Сокиряни

Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника ДУ
«Сокирянська ВК (№67)» ОСОБА_4
а також засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого в залі суду в м.Сокиряни Чернівецької області клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечувала вказуючи, що поведінка і відношення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, він не досяг необхідного ступеня виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання засудженого. Крім цього зазначив, що засуджений на даний відбуває міру кримінального покарання за вчинення умисного тяжкого злочину та своєю поведінкою до вимог режиму відбування покарання не досяг необхідного ступеню виправлення передбаченого ст.81 КК України, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не заслуговує.

Заступник голови спостережної комісії Дністровської РДА ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, натомість звернувся до суду з письмовою заявою провести розгляд справи без його участі. Вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є виключною дискрецією суду.

Пунктом 2 частини 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий: вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11.05.2019 року за ст.186 ч.ч.1,2, ст.70 ч.1 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі. Ухвалою Донецького Апеляційного суду від 10.07.2019 року вищезазначений вирок залишено без змін; вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24.09.2019 року за ст.185 ч.2, ст.71 ч.1, ст.71 КК України та призначено покарання у виді 4-х років 2 місяців позбавлення волі; вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.10.2019 року за ст.186 ч.2, ст.70 ч.4 КК України та призначено покарання у виді 4-х років 2 місяців позбавлення волі. Ухвалою Донецького Апеляційного суду від 29.01.2020 року вирок Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.10.2019 року змінено в частині призначеного покарання відносно ОСОБА_5 та на підставі ст.70 ч.4 КК України остаточно визначено покарання ОСОБА_5 у виді 4-х років 1 місяця. Крім цього, зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання фактичне відбуте ним покарання за попереднім вироком з 01.08.2019 року по 21.10.2019 року; Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.04.2020 року на підставі ст.70 ч.4 КК України остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці; засуджений вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08.07.2020 року за ст.198, ст.70 ч.4 КК України та призначено покарання у виді 4-х років 3 місяців позбавлення волі. Крім цього, зараховано у строк відбування покарання період перебування ОСОБА_5 під вартою з 01.08.2019 року по 07.07.2020 року включно.

Строк відбування покарання засудженому відраховувати з 08.07.2020 року. Відповідно кінець строку відбування покарання засудженого ОСОБА_5 01.11.2023 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 1 рік 3 місяці 27 днів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року (далі Постанова №2), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Тобто, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому, основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до п.17 Постанови №2 під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 08.07.2020 року.

За час перебування в слідчому ізоляторі м. Маріуполь в одному випадку за порушення порядку і умов відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. З 16.10.2020 року відбував міру кримінального покарання у вигляді позбавлення волі в державній установі «Торецька виправна колонія (№2)». За час перебування в установі в одному випадку за порушення порядку і умов відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашене у встановленому законом порядку, не заохочувався.
До державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» прибув 10.04.2022 року. З часу прибуття до державної установи і по даний час до будь-яких оплачуваних робіт не залучається. З приводу працевлаштування до адміністрації установи не звертався. За час перебування в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався. В жодному разі не заохочувався. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує під контролем, належних висновків для себе не робить.
По відношенню до інших засуджених вживчивий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Бажання приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу не виявляє. соціально-корисні зв`язки на волі підтримує із рідними. Взаємовідносини добрі.
Згідно з вироком суду матеріальних завданих злочином збитків не має. Вину у скоєному злочині визнав.
На засіданні комісії установи розглядалося питання щодо застосування до засудженого заохочувальної норми законодавства. За результатами розгляду було прийнято наступні рішення:
-12.01.2021 року відмовлено у застосуванні статті 101 КВК України як особі, яка не довела що стає на шлях виправлення.
-28.09.2021 року відмовлено у застосуванні статті 82 КК України як особі, яка не довела що стала на шлях виправлення.
-16.06.2022 року відмовлено у застосуванні статті 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування ст.81 КК України.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і ці дані оцінюються в їх сукупності.

Суд враховує, що засуджений ОСОБА_5 до будь-яких оплачуваних робіт не залучався, з приводу працевлаштування до персоналу установи не звертався. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Разом з цим, одним з елементів, необхідних для застосування до засудженого ст.81 КК України, є сумлінна поведінка.

Згідно розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить вивчення особистості засуджених, аналізування стану виконання індивідуальних програм роботи із засудженими та періодичне здійснювання оцінки ступеня виправлення засуджених.

Соціально-виховна та психологічна робота із засудженими здійснюється відповідно до індивідуальних програм, які складаються за результатами медичного обстеження, психодіагностики і психолого-педагогічного вивчення, кримінологічної, кримінально-правової характеристики, оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та реалізуються, в тому числі за допомогою програм диференційованого виховного впливу.

Ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Корисна ініціатива засуджених реалізується шляхом їх участі у програмах диференційованого виховного впливу, роботі гуртків за інтересами (прикладної творчості, художньої самодіяльності тощо) та у спортивних секціях, порядок роботи яких затверджується наказом начальника установи.

З матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_5 на заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує під контролем, належних висновків для себе не робить. Не виявляє бажання приймати участі в реалізації будь-яких програм диференційованого виховного впливу.

Відповідно до атестаційних листів засудженого, які містяться в матеріалах особової справи, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-12.01.2021 року відмовлено у застосуванні статті 101 КВК України як особі, яка не довела що стає на шлях виправлення.
-28.09.2021 року відмовлено у застосуванні статті 82 КК України як особі, яка не довела що стала на шлях виправлення.
-16.06.2022 року відмовлено у застосуванні статті 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.
Оцінюючи встановлені обставини в сукупності, суд вважає, що поведінка та ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 протягом всього строку відбування покарання та відбування покаранння в ДУ «СВК (№67)» не були сумлінними, зокрема він до суспільно-корисної оплачуваної праці не залучався, на даний час не приймає участі у будь-яких програмах диференційованого виховного впливу, заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує лише під контролем, належних висновків для себе не робить. За таких обставин, процес позитивних змін у його особистості на даний час, на думку суду та з урахуванням оцінки ДУ "СВК (№67)", думки прокурора, не відповідають відповідному ступеню, що дає підстави для однозначного висновку про унеможливлення у подальшому вчинення ним нових умисних кримінальних правопорушень.
В зв`язку з вищевикладеним, суд погоджується з висновком адміністративної комісії Сокирянської ВК(№67)» щодо визначення ступеня оцінки виправлення засудженого, з огляду на досліджені характеризуючи дані та матеріали особової справи.

Таким чином та з урахуванням думки учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що встановлені обставини свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_5 протягом всього строку відбування покарання не є сумлінною і своїм ставленням до праці він не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений на підставі ст.81 КК України умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, відповідно у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
Також, суд вважає, що лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_5 може зазнати позитивних змін, що відповідатиме меті призначеного покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1