УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2022року
м. Київ
справа № 185/12293/14-к
провадження № 51-6682ск18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року з доданою до неї заявою про поновлення строку на касаційне оскарження,

встановив:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, ОСОБА_4 засуджено: за ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю; за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

13 років 6 місяців із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2009 року і за сукупністю вироків остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією усього майна, яке є його власністю.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) ухвалою від 21 листопада 2017 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 залишив без змін, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Водночас, у своїй касаційній скарзі, засуджений порушує питання про повторний перегляд у касаційному порядку зазначеної ухвали апеляційного суду Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду, а також просить поновити строк на її оскарження.
Перевіривши матеріали провадження за скаргою та наведені у касаційній скарзі доводи, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Зі змісту положень статей 424, 425 КПК убачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний Суд України Рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення в положенні п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, як однієї з основних засад судочинства «забезпечення касаційного оскарження рішення суду» у системному зв`язку з положеннями ч. 1 ст. 8, ст. 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.
Враховуючи те, що ухвалою ВССУ від 21 листопада 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 розглянуто по суті, колегія суддів робить висновок про те, що останній використав своє право на касаційне оскарження судових рішень щодо нього, у зв`язку із чим зазначена ухвала апеляційного суду не може бути предметом касаційного перегляду вдруге.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня

2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3