Справа № 446/2482/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1234/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня-Радовельська Олевського району Житомирської області, жителя, АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 342 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та виправдано його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання з речовими доказами та арештованим майном.

Так, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України - у скоєнні опору представникові правоохоронного органу під час виконання ним покладених на нього службових обов`язків.

Згідно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні, 14.09.2020 близько 09:40 год., ОСОБА_7 керуючи власним автомобілем «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 реєстрації Республіки Литва, рухаючись в напрямку м. Львів, був зупинений працівниками Управління патрульної поліції у Львівській області, які відповідно до Закону України «Про державний захист працівників судів та правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, на КП «Замок» в с. Великосілки Львівського району Львівської області для перевірки документів.

Під час цього, в напрямку інспектора 1 взводу 4 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували у форменому одязі та були при виконанні службових обов`язків від пасажира даного автомобіля - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пролунала нецензурна лайка. Вказане висловлювання було розцінене працівниками поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як адміністративне правопорушення, а тому вони підійшли до вищевказаного автомобіля з метою з`ясування обставин справи.

У відповідь на законну вимогу інспектора 1 взводу 4 роти 2 батальйону УПП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 звернену до ОСОБА_12 щодо необхідності вийти з салону автомобіля для оформлення справи про адміністративне правопорушення, останній відмовився виконувати законну вимогу працівників поліції, при цьому батько ОСОБА_12 ОСОБА_7 вступив в словесний конфлікт з поліцейськими. В ході подальшого конфлікту ОСОБА_7 перебуваючи за кермом свого транспортного засобу, двигун якого працював, не реагуючи на законні ; вимоги інспекторів щодо необхідності вийти ОСОБА_12 з салону автомобіля, розпочав рух свого транспортного засобу. В цей же час інспектори ОСОБА_10 та ОСОБА_11 висловили законну вимогу до ОСОБА_7 щодо зупинки його автомобіля, у відповідь на що, він розпочав активну фізичну протидію законній діяльності поліцейських - рух автомобіля. В той же час, інспектори ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою уникнення потрапляння під колеса даного автомобіля схопилися за стійку між правими дверима та за водійську дверку відповідно, внаслідок чого поліцейські близько 10 м. були протягнуті автомобілем до моменту його зупинки.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій інспектору ОСОБА_10 пошкоджено формені штани, а також останній отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правого передпліччя та правої ноги.

Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19.11.2021 скасувати у зв`язку невідповідності висновків суду першої фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу - однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, (що становить сімнадцять тисяч гривень).

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судом не у повній мірі взято до уваги та надано належної оцінки показам потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, які були складені відносно ОСОБА_12 , за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) та ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків), та їх подальший судовий розгляд, не мають відношення до кримінального провадження, оскільки обвинувачення висунуте саме ОСОБА_7 та не можуть братися судом до уваги.

На думку прокурора, невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнано правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважала таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мата достатніх підстав.

Таким чином, наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого ст. 342 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції, вийшов за межі обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 відповідно до обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, та межі судового розгляду, порушуючи презумпцію невинуватості, констатуючи, що «такими діями інспектора поліції сину обвинуваченого ОСОБА_12 було завдано легких тілесних ушкоджень». Суд фактично визнав доведеним вину інспектора поліції у скоєнні відповідного злочину.

Також судом, не наведено мотивів чому він не взяв до уваги покази потерпілих в комплексі, не надав належної оцінки передумовам, які стали підставою для конфлікту між поліцейськими та обвинуваченим ОСОБА_7 та сином обвинуваченого, а також в чому саме полягав короткий час, протягом якого відбувались події. Не надано належної оцінки висновку експерта №65/2020 від 16.10.2020, яким стверджується, що при судово-медичній експертизі потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції дійшов до помилкового переконання, що дії обвинуваченого не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог та долучили письмові заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись Законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримані у повному обсязі.

Так, частиною 2 ст. 342 встановлено кримінальну відповідальність за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, державному виконавцю чи приватному виконавцю під час примусового виконання рішень, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку або уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Об`єктивна сторона даного злочину характеризується: діянням - опором представникові влади, працівникові правоохоронного органу, члену відповідного громадського формування або військовослужбовцю; часом вчинення злочину.

Опір - це активна фізична протидія здійсненню відповідними працівниками своїх обов`язків. Коло обов`язків, здійсненню яких вчиняється опір, залежить від виду потерпілого, якому вчиняється опір,

Вчинення злочину під час виконання представником влади, у т. ч. працівником правоохоронного органу, службових обов`язків означає що посягання має місце під час реалізації ним наданих йому прав та виконання обов`язків, які передбачені відповідними нормативне правовими актами що регулюють діяльність представника влади або органу, в якому він працює.

Суб`єкт злочину в даному випадку є загальним, а суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Так, судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки показам потерпілого ОСОБА_11 , який разом із своїм напарником ОСОБА_10 були під час виконання своїх службових обов`язків. ОСОБА_11 показав, що його напарник, інспектор поліції ОСОБА_10 , зупинив транспортний засіб під керуванням обвинуваченого і між ними виник конфлікт. Під час конфлікту син обвинуваченого - ОСОБА_12 висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_10 . Потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що він висловив ОСОБА_7 вимогу «стій», однак водій не виконав її, проїхав близько 20-30 м., протягнувши на дверках потерпілого ОСОБА_11 . В цей час ОСОБА_10 опинився на землі та внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.

Також, судом не надано належної оцінки та відповідно не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 який дав показання аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_11 . Вказав, що ОСОБА_12 не виконав його законну вимогу вийти з автомобіля. При цьому водій ОСОБА_7 умисно розпочав рух, бачачи, що біля автомобіля стоїть поліцейський.

Також, протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, які були складені відносно ОСОБА_12 , за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) та ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків), та їх подальший судовий розгляд, не мають відношення до даного кримінального провадження.

Опір потрібно відрізняти від злісної непокори. Злісною непокорою (ст. 185 КУпАП) є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Адміністративна відповідальність за вказані дії настає за відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи. Опір, на відміну від злісної непокори може полягати в таких наприклад діях як спроба вирватися при затриманні, перешкодження законному застосуванню сили Ознаками опору є такі: а) він полягає в активних діях б) дії винного полягають у застосуванні до потерпілого фізичної сили в) дії винного перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень г) дії винного вчинено під час виконання потерпілим своїх службових або громадських обов`язків

Судом першої інстанції не наведено мотивів чому не взято до уваги покази потерпілих, не надано належної оцінки передумовам, які стали підставою для конфлікту між поліцейськими та обвинуваченим ОСОБА_7 та сином обвинуваченого ОСОБА_12 .

Не надано належної оцінки висновку експерта №65/2020 від 16.10.2020, яким стверджується, що при судово-медичній експертизі потерпілого ОСОБА_13 було виявлено один синець на правій верхній кінцівці, два садна в лобній ділянці, один синець на правій нижній кінцівці, що від дії тупого твердого предмету (предметів) по механізму: синці - по механізму удару, садна - по механізму тертя за 2-4 доби до моменту огляду, тобто можуть відповідати показам потерпілого, а саме виникнення внаслідок тертя та падіння на дорожнє покриття 14.09.2020 та відносяться до легких тілесних ушкоджень. При огляді встановлено не менше трьох точок прикладання сили.

Суд першої інстанції, оцінюючи події, які мали місце 14.09.2020, лише формально покликався на наявні в матеріалах справи докази, не проаналізувавши їх належним чином та дійшов до помилкового переконання, що такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відтак, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задоволити частково, а оскаржений вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді слід врахувати викладене вище та перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора. В подальшому необхідним буде співставити ці доводи із обставинами кримінального провадження, яким дати належну юридичну оцінку, та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405,407,409,412, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 листопада 2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4