Справа № 307/186/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали кримінального провадження 11-кп/4806/158/20 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2018.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт.Буштино Тячівського району, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений:
- за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 01(один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Згідно вироку Сташків визнаний винним у вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_9 01.01. 2018 близько 23 год. 40 хв., знаходячись біля будівлі міської ради по АДРЕСА_3 , під час конфлікту з ОСОБА_6 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому правою рукою стиснутою в кулак три удари в область кута лівої нижньої щелепи, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в області кута зліва, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
В апеляційні скарзі представника потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вироку суду скасувати та призначити новий розгляду в суді першої інстанції. Посилався на незаконність, необґрунтованість і невмотивованість вироку, винесеного з грубим порушенням статей 7,8,9 КПК України, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при його постановленні було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає кваліфікацію діянь ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України неправильною, оскільки він наносив та

-2-

спричинив тілесні ушкодження потерпілому не просто з особистих неприязних стосунків, а з метою залякування та примусу його до певних дій, тобто до припинення відносин з дівчиною ОСОБА_10 , з якою вони обидва зустрічалися. За таких обставин діяння ОСОБА_9 повинні кваліфікуватися саме за ч.2, а не за ч.1 ст.122 КК України.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, захисника, потерпілого та його представника, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
У відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

-3-
З вироку суду вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав частково та показав, що незадовго до інциденту говорив з потерпілим ОСОБА_6 по телефону. В ході розмови потерпілий запропонував йому зустрітися. При зустрічі в ході сварки потерпілий його спровокував, і тому він наніс йому один удар кулаком в щелепу і два удари в інші частини тіла, куди саме не пам`ятає.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 01.01.2018 близько 23 год. йому зателефонував ОСОБА_9 , і між ними виникла суперечка. Обвинувачений запропонував зустрітися в м.Тячів біля будівлі міської ради на, що він погодився. Коли під`їхав до міської ради, то ОСОБА_9 підійшов до його автомобіля. Він вийшов з автомобіля і вони розмовляли про дівчину. Була словесна суперечка. Далі ОСОБА_9 наніс йому удар в щелепу. Куди наносив інші удари не пам`ятає. Вказаними діями обвинуваченого йому заподіяно моральну та матеріальну шкоду, про стягнення якої буде звертатися до суду в порядку цивільного судочинства. Просить призначити обвинуваченому покарання згідно закону і суворо не карати.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні ствердив, що він є товаришем ОСОБА_6 , і був очевидцем події. В його присутності ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_6 і вони домовилися зустрітися біля будівлі міської ради. Він був разом з ним, знаходився на відстані близько 10 метрів і бачив як під час розмови, ОСОБА_9 двічі вдарив ОСОБА_6 , рукою по обличчю, від чого той впав на землю, де ОСОБА_9 ще вдарив його ногою в область тулуба. При цьому ОСОБА_6 ударів ОСОБА_9 не наносив, а тільки намагався схопити його за руку, однак не встиг. В подальшому ОСОБА_6 піднявся із землі, вони про щось із ОСОБА_9 між собою поговорили і розійшлись.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №23 від 22.01.2018, у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи у області кута зліва, які могли виникнути по ударному механізму при ударі у ліву половину обличчя рукою, стиснутою в кулак, що вкладаються в строк події, яка мала місце 01.01.2018 і відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст.94 КПК України та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а тому доводи представника потерпілого, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

-4-

Таким чином, встановивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
На переконання апеляційного суду, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку на, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Доводи представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про істотні недоліки при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України та необхідність кваліфікації дій останнього за ч.2 ст.122 КК України колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він 01.01. 2018 близько 23 год. 40 хв., знаходячись біля будівлі міської ради по АДРЕСА_3 , під час конфлікту з ОСОБА_6 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому правою рукою стиснутою в кулак три удари в область кута лівої нижньої щелепи, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в області кута зліва, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Поведінка ОСОБА_9 у вказаній ситуації свідчить про те, що ці дії були зумовлені наміром умисно завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення такого результату, що вказує на наявність у його діях ознак об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення проти особи, а тому з урахуванням наслідків, що настали, вчинене ним підлягає кваліфікації за ч.1 ст.122 КК України.
Вирішуючи питання про наявність умислу в обвинуваченого на завдання потерпілому тілесних ушкоджень, суд правильно виходив з конкретних обставин справи, зокрема, неприязних стосунків, які склалися між обвинуваченим та потерпілим в момент події, динаміки розвитку подій, за яких в ході конфліктної ситуації обвинувачений затиснутою в кулак рукою наніс три удари в область нижньої щелепи потерпілого, поведінки потерпілого та його сприйняття даної конфліктної ситуації.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження).
Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор не відмовлявся від підтримання державного обвинувачення в суді першої інстанції та не змінював його.
Отже, судом першої інстанції судовий розгляд проведено в межах висунутого ОСОБА_9 обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
З огляду на наведене, в апеляційній скарзі представник потерпілого безпідставно ставить під сумнів правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 .
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

-5-

Порушень ст.370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості, винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.
Дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження), кваліфіковано правильно.
Відповідно до ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.
Ці вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 належним чином дотримані.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України, у межах санкції ч.1 ст.122 цього Кодексу, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних, що характеризують його особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 апеляційним судом не встановлено, а тому колегія суддів апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 залишає без задоволення, а вирок суду без змін.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що потерпілим та його представником не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду й будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2018 щодо ОСОБА_12 ,-без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: