УХВАЛА

13 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 683/1200/18

провадження № 51-2911ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6. на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 липня 2022 року,

встановив:

До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 436 КПК визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи, обґрунтувавши їх.

Статтею 433 КПК передбачено, зокрема, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, зокрема ставить питання про скасування вироку апеляційного суду, однак не зазначає яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції і не конкретизує, у чому саме полягали ці порушення та як вони вплинули на законність й обґрунтованість вироку апеляційного суду і чому їх необхідно відносити до підстав для скасування касаційним судом вказаного вироку згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 420 цього Кодексу.

Також усупереч наведеним вище положенням процесуального закону в поданій скарзі касатор, вказуючи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не конкретизував, у чому воно полягає з урахуванням положень ст. 413 КПК.

Стосовно твердження захисника, що «Решту підстав для зміни вироків судів 1, 2 інстанцій відповідно зазначених у цій скарзі вимог захисник Гіппіус О. Б. висловить під час розгляду усіх касаційних скарг» колегія суддів зазначає таке. Усні пояснення, які, на думку захисника, свідчать про незаконність судових рішень, але доводи в цій частині відсутні в касаційній скарзі, не є підставою для перегляду в касаційному порядку, оскільки ч. 2 ст. 433 КПК передбачено, зокрема, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а не пояснень учасників судового розгляду.

Також Верховний Суд звертає увагу захисника, що у своїх вимогах до суду касаційної інстанції він просить частково змінити вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 грудня 2019 року, а саме: за епізодом від 16 березня 2018 року ОСОБА_1 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КП; за епізодом від 06 березня 2018 року ОСОБА_1 виправдати на підставі пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Однак така вимога не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, визначеними приписами ст. 436 КПК, якими не передбачено ухвалення виправдувального вироку. Крім того, колегія суддів наголошує, що застосування судом касаційної інстанції положень ст. 284 КПК можливе лише при скасуванні судового рішення, а не при його зміні.

До того ж касатор, порушуючи питання про виправдання ОСОБА_2 за епізодом від 06 березня 2018 року на підставі пунктів 2 (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), 3 (не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати) ч. 1 ст. 284 КПК, заявляє дві взаємовиключні підстави для цього, що не дає можливості однозначно встановити з якої саме підстави необхідно закрити кримінальне провадження.

Необхідно також зазначити, що захисник, порушуючи питання про скасування вироку Хмельницького апеляційного суду та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 , не зазначив підстав для такого закриття, передбачених у ст. 284 КПК, та не обґрунтував своїх доводів у цій частині.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6. і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5