Справа № 463/7283/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/111/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комарівці Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 1 липня 2021 року, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно з вироком суду, 17 липня 2020 року приблизно об 13:00 годині в обвинуваченого ОСОБА_7 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , виник словесний конфлікт з ОСОБА_9 , в ході якого він наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді зламу коронкової частини 25 та 23 зубів, на які кріпиться протез. В подальшому обвинувачений, взявши в праву руку камінь, намагався нанести удар ОСОБА_9 , однак останній для того, щоб захистись, виставив вперед ліву руку. Після цього, ОСОБА_7 схопив руками ОСОБА_9 за кисті двох рук та наніс ще декілька ударів в область тулуба та рук потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав ушкодження у вигляді перелому другої п`ясної кістки правої кисті, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2021 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.07.2021, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що, Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 01.07.2021 засуджений вироком Садгірського районного суду м.Чернівці до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, яке підлягало реальному виконанню. Покарання за цим вироком ОСОБА_7 відбуто не було.

Оскаржуваним вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2021 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, який він вчинив

17.07.2020, тобто до постановлення вироку від 01.07.2021, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Після цього, суд першої інстанції на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, поглинувши менш суворе покарання, визначене вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 01.07.2021 у виді штрафу в розмірі 850 гривень, більш суворим покаранням, визначеним цим вироком, у виді обмеження волі, остаточно визначив ОСОБА_7 покарання - 1 рік обмеження волі, звільнивши обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Однак, у даному випадку застосування судом ч. 4 ст. 70 КК України та подальше звільнення обвинуваченого від відбування покарання, яке він мав відбувати реально за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.07.2021, є неправильним з огляду на те, що реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Обвинувачений та потерпілий у судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки апеляційному суду не повідомили, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора, який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримані в частині призначення покарання.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, конкретні обставини справи.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно. Із наведеного роз`яснення вбачається, що призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Личаківський районний суд м. Львова, застосувавши принцип поглинення до умовного та реального покарань, фактично прийняв рішення про звільнення обвинуваченого, у тому числі, і від відбування покарання у виді штрафу, який згідно із попереднім вироком мав виконуватися реально, чим допустив неправильне застосування кримінального закону. Визначивши у такий спосіб покарання за вироком від 21.12.2021, суд першої інстанції фактично змінив попередній вирок від 01.07.2021, який набрав законної сили, в частині призначеного покарання. За таких умов ОСОБА_7 не поніс жодного покарання за кримінальне правопорушення, за яке його засуджено вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.07.2021.

Колегія суддів погоджується із думкою прокурора про те, що у даному випадку суд, призначивши покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі та звільнивши останнього від його відбування з випробуванням, враховуючи те, що кримінальні правопорушення за цим вироком, вчинене до постановлення вироку Садгірського районного суду м.Чернівці від 01.07.2021, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу, яке слід виконувати реально, безпідставно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України і помилково не вказав, що вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.07.2021 року слід виконувати самостійно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із доводами прокурора, викладеними в його апеляційній скарзі та вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задоволити частково, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зазначивши, що вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.07.2021, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, слід виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 21.12.2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладені на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації залишити без змін.
Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.07.2021, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.
У решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4