Номер провадження: 11-кп/813/1612/22
Справа № 501/106/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 31.03.2022 року, у кримінальному провадженні №0001428 від 03.11.2017 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Чорноморськ Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

встановив:
Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та кожному окремо призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України, з урахуванням положень, передбачених ст. 104 КК України, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані винуватими за те, що вони, 02 листопада 2017 року, приблизно о 23:40 год., знаходячись в м. Чорноморську Одеської області по вул. Парусній, побачили потерпілого ОСОБА_10 , який йшов попереду них в бік вул. Одеської, після чого у них виник умисел на заволодіння майном останнього. Керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, з метою особистого збагачення, обвинувачені, вступивши між собою в попередню злочинну змову, направлену на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, прослідували за ОСОБА_10 до будинку АДРЕСА_3 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_7 підбіг до потерпілого та наніс йому удар кулаком своєї руки в область обличчя, від якого потерпілий ОСОБА_10 впав на асфальтове покриття тротуару та на декілька секунд втратив свідомість. Після чого до потерпілого підбіг ОСОБА_9 , який дістав з кишені мобільний телефон, який у нього був при собі, та почав їм погрожувати потерпілому ОСОБА_10 , розмахуючи ним біля обличчя потерпілого, який продовжував перебувати на тротуарі, та почав вимагати від ОСОБА_10 його майно. При цьому потерпілий, помилково сприйнявши в темряві, при слабкому освітленні, телефон за предмет схожий на ніж. В цей момент до ОСОБА_9 приєднався ОСОБА_7 , який також почав погрожувати потерпілому фізичною розправою. Погрози з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_7 потерпілий сприймав, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю та вимаганням передати їм майно. Злякавшись за своє життя та здоров`я, потерпілий ОСОБА_10 вимушено самостійно передав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 своє майно, а саме: мобільний телефон марки «Айфон 5С», вартістю 5000,00 грн, з сім-картою оператора «лайфселл», вартістю 20 грн.
Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5020,00 грн. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втікли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять змінити вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання із застосуванням положень ст.69,75 КК України на строк не більше 2 (двох) років обмеження волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Разом з апеляційною скаргою обвинувачений та його захисник звернулися з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування доводів клопотання сторона захисту посилається на те, що після оголошення вироку обвинуваченому та його захиснику не була вручена копія вироку. Копія вироку отримана адвокатом в суді першої інстанції 27 червня 2022 року. Доступ до державного реєстру судових рішень на період воєнного часу був закритий з 24.02.2022 року до 20.06.2022 року. Сторона захисту посилається на те, що вказані обставини зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження, та є поважними причинами пропуску такого строку та підставою для його поновлення.

Обвинувачений та його захисник просили здійснити апеляційний розгляд без їх участі.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя та приймаючи до уваги те, що сторона захисту, будучи повідомленою про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилась, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку; дослідивши матеріали кримінального провадження, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 статті 117 КПК передбачає, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Частина перша ст. 24 КПК передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.
Статтею 395 КПК передбачено, що апеляційна скарга на вирок суду, подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
При розгляді зазначеного кримінального провадження за клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження сторони захисту, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд також застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
В рішенні ЄСПЛ від 29.10.2010 року у справі «Устименко проти України» Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
У цьому ж рішенні ЄСПЛ зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №137/785/17, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні місцевого суду 31.03.2021 року, під час оголошення вироку були присутні учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений ОСОБА_7 .
Захисник ОСОБА_8 був обізнаний про дату проголошення вироку суду, оскільки був присутнім на попередньому судовому засіданні та повідомлявся про дату наступного засідання. Однак, на проголошення вироку захисник не з`явився, що не позбавляло суд проголосити вирок за явки учасників, які з`явились у судове засідання (а.с. 44, 46).
З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що копію оскарженого вироку обвинувачений ОСОБА_7 отримав 31.03.2022 року, тобто безпосередньо після його проголошення, що підтверджується власноручною розпискою обвинуваченого (а.с. 53).
Даний факт беззаперечно спростовує доводи сторони захисту про те, що після проголошення вироку його копія не вручалася обвинуваченому.
Строк на апеляційне оскарження вироку суду спливав 30.04.2022 року, однак з урахуванням того, що останній день оскарження припадав на вихідний день, останнім днем строку подання апеляційної скарги в даному випадку був наступний за ним робочий день, а саме 03.05.2022 року.
Водночас, обвинуваченим ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції подана через суд першої інстанції лише 29.06.2022 року, тобто майже через два місяці після проголошення вироку.
Сторона захисту, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, окрім посилання на невручення обвинуваченому та його захиснику копії вироку після його проголошення, також стверджує про те, що вони не мали можливості подати апеляційну скаргу в передбачений законом строк, оскільки доступ до державного реєстру судових рішень був закритий з 24.02.2022 року до 20.06.2022 року.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими наведені доводи сторони захисту, оскільки обвинувачений отримав копію вироку безпосередньо після його проголошення, а захисник вочевидь не був позбавлений можливості отримати копію вироку в суді першої інстанції, який не зупиняв своєї діяльності. Будь-яких доводів в обґрунтування неможливості отримати копію вироку безпосередньо в суді першої інстанції захисником не наведено.

Інших доказів, які б могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, матеріали провадження не містять.
За таких обставин, колегія суддів визнає доводи клопотання сторони захисту стосовно неможливості подання апеляційної скарги у передбачений процесуальним законом строк такими, що не свідчать про існування поважних причин пропуску цього строку.
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали подачу обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 апеляційної скарги у передбачений процесуальним законом строк, колегія суддів вважає, що обвинувачений та його захисник не скористались своїм правом на оскарження судового рішення в порядку, встановленому процесуальним законом.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження, а суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Враховуючи наведені обставини у всій сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вирокузадоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню апелянтам.
Керуючись ст.ст. 117, 376, 399, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 31.03.2022 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 повернути апелянтам.

Копію ухвали та апеляційну скаргу з додатками надіслати на адресу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4