ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7951/18
провадження № 1-кп/753/976/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
за участю прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
представника потерпілого ОСОБА_15 ,
захисника ОСОБА_16 ,
обвинуваченого ОСОБА_17 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001784, за обвинуваченням:
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого старшим консультантом з правових питань управління правового забезпечення Служби Безпеки України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню 2008 р.н. та малолітню дитину 2013 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, скоєного за наступних обставин.
Так, згідно рішення Київської міської ради № 120/993 від 23.10.2003 року та договору оренди земельної ділянки площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:562:0102), зареєстрованого 10.12.2004 року за № 63-6-00186, вказана земельна ділянка передана в оренду на 25 років ОСОБА_17 .
Відповідно до Закону України від 19.06.2003 року «Про державний контроль за використання та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Згідно із ч. 1 ст. 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду у використання та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються, зокрема, навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.
Відповідно до ст. 86 Водного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.
Згідно ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки та прибережні захисні смуги.
Всупереч вищезазначеним нормам, ОСОБА_17 , у 2008 році, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи умисно, в порушення вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, не маючи відповідного рішення та дозволу органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, самовільно розширивши отриману в оренду земельну ділянку, площею 0,1 га до загальної площі 0,135 га, в результаті чого самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0350 га, що межує із ділянкою по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:562:0102), що належить до земель в охоронних зонах та є прибережною захисною смугою р. Дніпро шляхом встановлення паркану.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_17 , фактично обмежено право користування вказаною земельною ділянкою, яка перебуває у власності територіальної громади м. Києва, та є прибережною захисною смугою річки Дніпро у м. Києві.
Таким чином, ОСОБА_17 вчинив самовільне зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах, та його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 197-1 КК України.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_16 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_17 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.
При цьому обвинувачений ОСОБА_17 клопотання підтримав, наполягав на необхідності звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, вказуючи на своє право на таке звільнення, передбачене кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством, зазначивши, що він розуміє, що закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є підставою, що його не реабілітує.
Прокурор, проти задоволення заявленого клопотання не заперечував, вказуючи на те, що таке звільнення жодним чином не реабілітує обвинуваченого.
Від представника потерпілого ОСОБА_15 надійшла заява, з якої слідує, що останній проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_17 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не заперечує.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, виходячи із наступного.
Так, розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень глави 24 параграфу 2 КПК України, яка передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. За змістом ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді не більше 2 років позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який передбачено максимальне покарання у виді 2 років позбавлення волі.
В ході судового розгляду встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено у 2008 році, визначений у ст. 49 КК України строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності сплив. При цьому підстав для зупинення чи переривання перебігу строку давності суд не вбачає, обвинувачений нових кримінальних правопорушень протягом перебігу строків давності не вчиняв, а тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження з цих підстав підлягає закриттю.
Крім того суд приймає до уваги, що право на звільнення від кримінальної відповідальності є безумовним при дотримання встановлених обставин, до яких ні КК України, ні КПК України не віднесено визнання вини.
При цьому обвинувачений, якому судом детально роз`яснено підставу звільнення від відповідальності, а також його право на розгляд його справи незалежним та безстороннім судом для доведення своєї невинуватості, наполягав на необхідності закриття кримінального провадження за нереабілітуючою обставиною - на підставі закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Враховуючи обмеження строків строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування особи, що вчинила кримінальне правопорушення, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, наявністю обставин, що підтверджують благополучне закінчення строків давності за раніше вчинене кримінальне правопорушення, приймаючи до уваги прохання обвинуваченого звільнити його від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою обставиною, суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285, 286, 288, 369-371 КПК України, ст. ст.12, 44, 49 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_16 про звільнення ОСОБА_17 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001784, відносно ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України закрити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя