Справа № 165/1535/20
Провадження № 1-в/165/17/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Володимир-Волинського районного відділу №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області про розстрочку виплати засудженому ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу, заміну покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону,
встановив :
Начальник Володимир-Волинського районного відділу №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області звернувся до суду з поданням про розстрочку виплати засудженому ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу, заміну покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону, з підстав передбачених ч.3 ст.26 КВК України.
Своє подання обгрунтовує тим, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 12 червня 2020 року затверджено угоду про примирення укладену між потерпілим та обвинуваченим. Засуджено ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Станом на 17 серпня 2020 року ОСОБА_4 не надав документу про сплату штрафу та не проінформував про причини невиконання вироку суду. Раніше, аналогічне подання перебувало на розгляді в суді, однак ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 13 листопада 2020 року його було повернуто. Наголошує, що на органи з питань пробації не покладають обов`язків стосовно розшуку, приводу, виклику чи опитування осіб, засуджених до покарання у виді штрафу, також їх відвідування на дому чи встановлення майнового стану, а чинні нормативні акти не встановлюють порядок примусового стягнення призначеного штрафу.
У судове засідання представник відділу пробації не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, подання підтримав, просив його задоволити.
Засуджений у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, а тому враховуючи положення ст.539 КПК України, суд вважає за можливе провести розгляд подання у його відсутності.
Дослідивши наявні матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст.26 КВК України засуджений до основного покарання у виді штрафу зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу. У разі призначення основного покарання у виді штрафу з розстрочкою виплати певними частинами засуджений зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє відповідний суд шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.
У разі несплати засудженим штрафу, призначеного як основне покарання, у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону. У разі несплати засудженим чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.
Згідно з ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.
Згідно з ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч.1 та ч.3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Отже, ст.80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Редакція ч.3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч.3 ст.80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.
Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст.80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності заст.389-1 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, висновок прокурора, та те, що строк виконання вироку закінчився 14.07.2022, суд вважає, що подання слід повернути Володимир-Волинському районному відділу №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області.
Керуючись ст.53 КК України, ст.23 КВК України, ст.ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -
постановив :
Подання начальника Володимир-Волинського районного відділу №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області про розстрочку виплати засудженому ОСОБА_4 несплаченої суми штрафу, заміну покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону повернути Володимир-Волинському районному відділу №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Волинській області.
Ухвала суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_5