Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 644/7351/21
Провадження № 1-кп/644/743/21
Справа № 644/ 7351/21
н/п 1-кп/644/743/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Підготовче судове засідання призначене на виконання вимог КПК України на 12.08.2021 року, учасники судового провадження повідомлені належним чином за вказаними в обвинувальному акті адресами. В підготовче судове засідання прибули: прокурор, захисники обвинувачених та потерпілі, обвинувачені не прибули. Підготовче засідання відкладалось неодноразово, учасники провадження повідомлялися належним чином за визначеними стороною обвинувачення адресами. В кожне засідання, за вказівками прокурорів та захисників, судова охорона надавала доступ особам, які представлялися ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , але жодного документу, що встановлює особу згідно діючого законодавства України, не пред`являли, та на одному із засідань особа, що зазначила усно суду, що він є « ОСОБА_21 » повідомила, що в нього ніколи не було та немає ЖОДНОГО ДОКУМЕНТУ, що встановлює його особу та надає йому право перебувати на території України, крім того ним наголошено, що він перебуває на території України нелегально.
На кожному із засідань особи, що перебували в залі суду у якості «спостерігачів», бо засідання є відкритим, намагалися змусити суд та секретаря судових засідань « повірити їм та їх захисникам на слово» та визнати, що без встановлення за належними документами їх осіб, можна визнати їх за обвинувачених за вказаними в обвинувальному акті прізвищами та повідомили, що документів, що встановлюють їх особи згідно діючого законодавства, вони ніколи не мали та не мають. Пізніш, при намаганні суду провести підготовче засідання ВТРЕТЄ, захисники обвинувачених повідомили, що їм відомо, що паспорти таких громадян інших держав утримує слідчий у себе.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 на пропозицію суду щодо надання допомоги( розшук, примусовий привід) в забезпеченні прибуття обвинувачених до суду для проведення підготовчого засідання, відмовився.
30.11.2021 року викладені обставини не змінилися, все повторилося втретє, що унеможливлює проведення підготовчого засідання.
На намагання суду з`ясувати у прокурора ( бо всі процесуальні документи перебувають у сторони обвинувачення) зазначити, на підставі яких документів встановлено особи під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та проведення з ними слідчих дій, а така ідентифікація особи на підставі належного документу є імперативною вимогою закону, - відповіді жодної не отримано.
Стороною захисту ( адвокат ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_10 ) повідомлено суд, що на невідомих підставах стороною обвинувачення утримуються документи, що свідчать до приналежності до громадянства інших держав їх підзахисних, перекладу обвинувального акту на мову, що розуміють їх підзахисні їм не вручено, повноважного та компетентного перекладача досудовим слідством не залучено, що є грубим порушенням Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, переклад акту, який нібито виконаний перекладачем, не є належним та не містить засвідчення підписом перекладача, що є суттєвим порушенням вимог КПК України.
Сумнівним залишається той факт, що суду направлено переклад даного обвинувального акту на російську та азербайджанську мову, мета такого направлення стороною обвинувачення не повідомляється суду, суду незрозуміло, чи на нього перекладаються обов`язки сторони обвинувачення на вручення обвинувальних актів з перекладами обвинуваченим, чи інше …
Захисниками наголошено суду, що обвинувальний акт взагалі підлягає поверненню прокурору, бо ухвалу Харківського апеляційного суду від 20.05.2021 року ( справа № 644/563/19), яка стосується даного кримінального провадження ТАК І НЕ ВИКОНАНО стороною обвинувачення, обвинуваченим не вручено перекладу обвинувального акту на зрозумілу для них азербайджанську мову.
Прокурор вважав можливим в майбутньому перейти к вирішенню питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, просив вчетверте відкласти підготовче засідання, щоб був час з`ясувати у інших прокурорів процесуальних керівників, як проводилися процесуальні дії під час досудового розслідування, з якими особами, бо в наявних у неї документах відсутні ( необхідні для зазначення) реквізити документів, за якими було встановлено особи підозрюваних органом досудового розслідування.
Сторона захисту вважала за неможливе провести підготовчі дії до судового розгляду, наполягала на поверненні обвинувального акту прокурору для виконання рішень судів першої та апеляційної інстанції, для проведення належного досудового розслідування за участю перекладача та з дотриманням вимог КПК України, знаходила за неможливе ВЗАГАЛІ вирішувати питання призначення судового розгляду.
В затвердженому прокурором обвинувальному акті є посилання на те, що разом з ним до суду направляються цивільні позови, але цивільні позови ВІДСУТНІ, є лише якісь записки у три строки якоби від потерпілих; розписки( бланки в печатному вигляді) підозрюваних про отримання копії обвинувального акта містять конкретні вказівки( виконані власноруч) на неотримання перекладу обвинувального акту на азербайджанській мові.
Сторона обвинувачення не вважала за можливе висловити думку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, за вищезазначених з`ясованих лише в суді обставин, та знаходила за необхідне провести підготовчі дії після прибуття до суду обвинувачених.
На зауваження прокурора про те, що підготовчі дії проводяться за участю обвинувачених, слід наголосити, що до виконання вимог ст.. 315 КПК України ( Вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду), суд не в змозі перейти, бо вочевидь є перешкоди, що унеможливлюють навіть перехід до цієї стадії підготовчого засідання через наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, а саме : проведення досудового розслідування та прийняття рішень та вчинення процесуальних дій щодо фізичних осіб, яких особи не встановлено на підставі належних документів, виданих компетентними органами; невиконання стороною обвинувачення вимог КПК України щодо забезпечення перекладача особам, які не володіють державною мовою та невручення обвинувального акту таким особам на зрозумілій для них мові; вручення підозри особам, які не встановлено на підставі відповідних, передбачених діючим законодавством , документів, тобто їх ідентифікація не проведена та їх дані визначено з « їх слів», що й не заперечується захистом та не спростовується стороною обвинувачення жодним чином. Суд не вправі виправити такі суттєві порушення КПК України та прав людини.
Проведення підготовчий дій в порядку ст. 315 КПК України, проігнорувавши проведення перевірки обвинувального акту на відповідність вимогам КПК України, як цього вимагають положення ст. 314 КПК України та призначення обвинувального акту до судового розгляду, який не відповідає вимогам КПК України за встановлених вище фактів щодо не встановлення осіб, яким висунуто підозру та проведено слідство з порушенням процесуального законодавства, не забезпечення перекладача особам, які не володіють державною мовою, - є неприпустимим та можна розцінити як порушення загальних засад кримінального провадження та перешкоджання виконанню завдань кримінального провадження, приховування факту неналежного виконання стороною обвинувачення встановлених законом обов`язків.
Суд, вислухавши думки прибувших до суду учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, отримавши усну інформацію від судової охорони, яка повідомляла про те, що особи, шо представлялися прізвищами обвинувачених та не надавали відповідних документів проходили до суду у супроводі прокурора та захисника ( під їх особисту гарантію про те, що це є особи з такими прізвищами), приходить до наступного.
Проведення підготовчий дій в порядку ст. 315 КПК України за участю обвинувачених, особи яких попри всі намагання та надання часу неможливо встановити, як того вимагає сторона обвинувачення, проігнорувавши положення ст. 314 КПК України та не перевіривши відповідність обвинувального акту вимогам всього КПК України ( а не тільки ст. 219 КПК України), - є неприпустимим, усунення недоліків досудового розслідування є неможливим .
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні ( а не за результатами його проведення), суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зокрема , згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; згідно п.2 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого. Такі відомості повинні бути зазначені на підставі відповідних доказів, належних документів, а не зазначатися зі слів « на віру» обвинувачених, суб`єкт злочину один із елементів складу злочину, наявність якого підлягає доказуванню належними та допустимими доказами.
При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак. Особа обвинуваченого повинна бути встановлена, та всі слідчі дії проведено саме з встановленою на підставі документів, виданих компетентними органами, фізичною особою.
Таким чином, хоча й формулювання обвинувачення у даному випадку відповідає вимогам кримінального процесу, але виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, - відсутній, суб`єкти злочинів не встановлено, що є неприпустимим та унеможливлює проведення підготовчих дій за даним обвинувальним актом.
Додатки, зазначені в обвинувальному акті відсутні, а надання до суду обвинувального акту на російській та азербайджанській мові взагалі не аргументовано, яка мета цього надання, суд припускає, що на нього стороною обвинувачення перекладено обов`язок вручення обвинувального акту обвинуваченим.Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить необхідної інформації , про що викладено вище.
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі "Даллос проти Угорщини", п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції").
Таким чином, неконкретне, не діференційоване обвинувачення, без встановлення осіб підозрюваних ( суб`єктів злочинів), пред`явлене обвинуваченим, призведе до порушення їх прав на захист ( тим більш, що й на даний час їх прізвища неможливо з`ясувати й які фізичні особи, представляючись усно вказаними прізвищами, намагаються потрапити до суду у супроводі захисників та прокурора), та й вказане позбавляє суд можливості роз`яснити кожному обвинуваченому суть обвинувачення, що гарантує КОЖНОМУ обвинуваченому право захиститися від чітко сформованих інкримінованих обставин вчинення злочину та залежно від цього обрати певну лінію захисту.
Незазначення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення щодо кожного з обвинувачених, з встановленням їх осіб за належними документами з диференційованим підходом, незабезпечення під час досудового слідства перекладачів, перекладення на суд обов`язку сторони обвинувачення щодо вручення обвинувального акту з перекладом суб`єктам злочину, суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Отже , обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що є безумовною підставою для його повернення прокурору.
Згідно зі ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику.
До обвинувального акту долучені розписки(бланки) осіб, статус яких НЕ ЗАЗНАЧЕНО, особи не встановлені, про що описано вище, у яких невідомими особами зроблено дописи на «бланках про отримання обвинувальних актів та реєстрів матеріалів…..».
До обвинувального акту не долучено доказів належного отримання кожним обвинуваченим копії обвинувального акту з перекладом повноважного перекладача, Реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову й не зазначено в жодному документі, цивільний позов якої особи, відсутні взагалі докази вручення обвинувального акту складеного та затвердженого 04.08.2021 року та додатків до нього, зазначених у акті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 40 КПК слідчий уповноважений здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Враховуючи вищевказані норми КПК України , суд вважає, що прокурор, який здійснює процесуальне курівництво, може уповноважити слідчого на здійснення такої процесуальної дії, як вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, враховуючи, що норми КПК України такої заборони не містять.
Відсутність належних підтверджень спростовує факт належного вручення копії обвинувального акту з перекладом та реєстру матеріалів досудового розслідування, цивільного позову підозрюваним/обвинуваченим особам (встановленим на підставі законних документів) в даному кримінальному провадженні, тому розписки, надіслані прокурору з невідомих місць та від невідомих осіб, не можуть свідчити про виконання вимог ст. 293 КПК.
Тому обвинувальний акт підлягає поверненню і з вказаних підстав.
Посилання захисту на те, що обвинувальний акт містить, як на їх думку, неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_21 або що він не вчиняв вказаних злочинів взагалі, - не є підставою для повернення акту, оскільки перевірка обґрунтованості обвинувачення здійснюється під час судового розгляду.
Крім цього, стороною обвинувачення не виконано у встановленому порядку вимог ст. 293 КПК України.
Судом виявлено кричущі порушення законів України під час перевірки вказаного обвинувального акту на відповідність вимогам КПК України та можливості призначення судового розгляду, в тому числі й державними органами, які контролюють наявність правових підстав перебування осіб без громадянства або іноземців в Україні, але за діючою редакцією КПК України, постановлення окремих ухвал суду першої інстанції з вказаних питань не передбачено.
На підставі викладеного і керуючись ст.314 КПК України,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повне рішення виготовлене 01.12.2021
Головуючий суддя