Справа № 308/1716/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.01.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/17/22 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2021.
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обраного обвинуваченому ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою до 11.02.2022, але не більше ніж на 60 днів, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Єреван Вірменської республіки, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо останнього, суд першої інстанції вказав на те, що судове провадження щодо ОСОБА_6 триває, підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу щодо останнього у вигляді тримання під вартою не має, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід - тримання під вартою, не зменшилися та не змінилися. Стороною захисту не надано доказів про необґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та доказів погіршення його стану здоров`я. Також суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів у яких обвинувачується ОСОБА_6 , мотиви та мету цих злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості. Судом також констатовано, що з урахуванням копій медичної документації обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин щодо неможливості перебування останнього під вартою в умовах СІЗО не встановлено. На переконання суду першої інстанції обраний ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.
В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник - адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду від 15.12.2021 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати та обрати щодо останнього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із (або без) застосування електронних засобів контролю або визначити розмір застави в межах п.5 ст.182 КПК України. Зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Вважає, що ухвала суду не містить належного обґрунтування щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, який наразі триває понад чотири роки. Захисник вказує на те, що оскаржувала ухвала суду є аналогічною за змістом попередніх ухвал, якими ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою. Вказане на його думку свідчить про те, що суд належним чином не перевірив чи наразі продовжують існувати реальні підстави для подальшого утримання обвинуваченого під вартою. Суд безпідставно не визначив ОСОБА_6 заставу, як альтернативний запобіжний захід. Просить врахувати, що суд не дав належної оцінки доказам, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме у частині того, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи №76, ОСОБА_6 вчинив злочин перебуваючи у стані афекту, а пістолет, яким був здійснений постріл належав потерпілому ОСОБА_9 . Під час апеляційного розгляду захисник просить дослідити вказані докази та врахувати при встановленні обґрунтованості пред`явлено ОСОБА_6 обвинувачення. Вважає, що відсутні докази того, що ОСОБА_6 буде намагатись будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, натомість є докази, що вказують на активну співпрацю обвинуваченого зі слідством. Наведені обставини, на думку захисника дають підстави для застосування ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.
Контрольне провадження розглядається відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України, без участі сторін кримінального провадження, оскільки такі не заявляли клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
У відповідності до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із
речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного,обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.
Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт та прокурора - про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.
Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою. Прокурором доведено, що заявлені ним в клопотанні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, натомість захисником даних, які б свідчили про відсутність цих ризиків - не надано.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Судом об`єктивно враховано, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, обставини вчинення цих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що судове провадження та судове слідство не закінчено, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу ризики не зменшилися і не відпали та виправдовують тримання його під вартою.
При цьому судом першої інстанції вірно констатовано, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання, натомість обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом не встановлено й стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та доцільність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення визначеного строку дії запобіжного заходу про тримання ОСОБА_6 під вартою. Такий висновок колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, а викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та не виправданим жодним аргументом сторони захисту, а також про те, що жоден із передбачених ст.177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, і при цьому, прокурором не наведеної жодної переконливої обставини, яка б унеможливлювала застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Посилання ж на інші нові обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики зменшились та не виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не містить. Натомість фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, кількості доведених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтоване продовження застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 апеляційний суд вказує на те, що при розгляді клопотання про продовження строку тримання вартою суд не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини обвинуваченого, розглядати й вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 не має намірів переховувався від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати у будь-який спосіб кримінальному провадженню апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки в кримінальному провадженні.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на потерпілу сторону, свідків, експертів, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх особлива тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає його триманню під вартою.
Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Сукачов проти України» щодо переповненості СІЗО та можливості зменшення перебування там особи шляхом частішого застосування заходів, не пов`язаних із тюремним ув`язненням не заслуговує на увагу. В контексті цих доводів, апеляційний суд зауважує, що захисником не надано жодних доказів щодо переповненості Закарпатської УВП №9 і, що дана обставина негативно впливає на умови тримання ОСОБА_6 під вартою. Натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог статей 177,178,183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів контрольного провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2021 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді