СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/5728/20 пр. № 1-кп/759/321/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження ЄРДР № 0001099 від 23 лютого 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, українець, гр-н України, освіта вища, не одружений, працює в ТОВ «Національний контент центр», зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , не судимий, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

сторони: прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , інші учасники - потерпілий ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_12 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвину-вальному акті та підтримане прокурором під час судового розгляду, такого змісту.
ОСОБА_8 22 лютого 2020 року, близько 23 год. 50 хв., перебуваючи на території парку, розташованого біля будинку № 11 по вул. Петрицького в м. Києві, умисно на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин заподіяв працівникові правоохоронного органу ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження під час виконання ним службових обов`язків за таких обставин.

22 лютого 2020 року, близько 20 год. 00 хв., інспектора полку № 1 батальйону № 4 роти № 5 Управління патрульної поліції в м. Києві ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заступили на чергування Святошинського району м. Києва в складі екіпажу «РУБІН - 817». Цього ж дня, близько 23 год. 33 хв., вони, перебуваючи на маршруті патрулювання в Святошинському районі м. Києва, отримали від чергового чергової частини по місту «Київ-55» інформацію про те, що на території парку біля будинку № 11 по вул. Петрицького в м. Києві відбувається порушення громадського порядку. З метою перевірки отриманої інформації, відразу після отримання виклику, працівники поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 попрямували на службовому автомобілі за вказаною адресою.

Прибувши на місце, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виявили близько 15 невідомих осіб чоловічої та жіночої статі, які розпивали спиртні напої та голосно слухали музику. Побачивши це, вони разом, перебуваючи у форменому одязі, підійшли до вказаних осіб, серед яких знаходився ОСОБА_8 , представились працівниками поліції, пред`явили свої службові посвідчення та зробили усне зауваження з приводу порушення громадського порядку, яке виражалось у порушенні тиші та розпиті спиртних напоїв у громадському місці. На дане зауваження працівників поліції ОСОБА_8 відреагував зухвало, розпочав висловлюватися в їх бік нецензурно, провокував виникнення конфліктної ситуації та розпочав їх штовхати.

У подальшому, ОСОБА_8 , не зважаючи на зауваження вказаних працівників поліції щодо припинення протиправних дій, продовжував агресивно поводити себе стосовно працівників поліції, не припинив свої протиправні дії та не виконав законні вимоги працівників поліції, у зв`язку з чим працівниками поліції ОСОБА_16 та ОСОБА_17 було застосовано до ОСОБА_18 спеціальний засіб сльозоточивої дії «Терен-4м». Після цього ОСОБА_8 , не припиняючи свої протиправні дії, розуміючи, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є працівниками правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно з метою нанесення тілесних ушкоджень, повалив працівника поліції ОСОБА_19 на землю та наніс декілька ударів своєю ногою по голові останнього, в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді садна в правій підочній ділянці, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, як підсумовується в обвинувальному акті, ОСОБА_8 умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу ОСОБА_13 легке тілесне ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Вказані дії ОСОБА_18 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України.

Правова позиція сторони захисту.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість за висунутим обвинуваченням не визнав у повному обсязі. При цьому, пояснив, що у вечорі 22 лютого 2020 року він святкував день народження в компанії своєї знайомої на ім`я ОСОБА_20 , потім вони вирішили поїхати в кафе, вийшли на вулицю в парк, чекали таксі, там він випадково зустрів своїх батьків. Невдовзі під`їхала машина патрульної поліції. У цей момент він стояв у стороні, а батьки на виході з парку спілкувалися з його знайомим ОСОБА_21 . З патрульного авто вийшло два поліцейських - вищий за зростом свідок МИНЬКО, а менший потерпілий ОСОБА_22 , вони спочатку підійшли до його батьків і спілкувалися з ними. Потім МИНЬКО направився в бік основної компанії, з ним поруч йшла його, обвинуваченого, мати. Коли ОСОБА_23 підійшов до них, мати заспокоювала його і казала, що зараз всі підуть, але той дістав газовий балончик, використав його в обличчя матері і штовхнув її від себе, вона впала. Він, обвинувачений, обурився такими діями МИНЬКА, спочатку допоміг матері піднятися на ноги, після чого підбіг до МИНЬКА і висловив з цього приводу претензії, той відповів, що він, обвинувачений, зараз з ним їде. До МИНЬКА приєднався БОНДАР, який гумовим кийком збив його, обвинуваченого, з ніг, надягнув кайданки, після цього прибули інші патрулі.

Як також уточнив обвинувачений: - вони розташовувалися групками в парку, щоб грала музика, він не чув, він не бачив, щоб хтось з його друзів вживав спиртні напої в парку, він сам та його батьки алкоголь в парку не розпивали; - він ні до кого насильства не застосовував, коли на нього наділи кайданки, не міг бачити, що відбувалося довкола, оскільки його тримали на землі і не давали підняти голови, крики при цьому чув, люди обурювалися поведінкою поліції, він також висловлював з цього приводу невдоволення; - крім нього поліцейські також затримали його батька та ОСОБА_24 .

Правова позиція сторони обвинувачення.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, сторона обвинувачення подала докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду і містилися у: первинних документах про злочин (заява про злочин, службові рапорти тощо); показаннях потерпілого ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_25 , які вказали на причетність обвинуваченого до побиття потерпілого; у документах про службовий статус ОСОБА_19 та ОСОБА_25 як працівників правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків; протоколах слідчих експериментів з ними; висновку судового експерта медика про характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень; протоколи огляду місця події та затримання обвинуваченого, впізнання осіб за фотознімками та огляду відеозаписів з портативних відео реєстраторів працівників поліції. Під час виступу в судових дебатах прокурор вважав подані докази достатніми для того, щоб довести винуватість обвинуваченого та критично оцінити як його показання, так і показання його родичів та знайомих також очевидців злочину, які підтримали захисну версію подій, що є предметом судового розгляду.

Оцінка поданих сторонами доказів судом, мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення.
Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов таких висновків.

Службовий статус гр-н ОСОБА_19 та ОСОБА_25 станом на 22-23 лютого 2020 року як працівників правоохоронного органу через проходження ними служби в органах Національної поліції, а саме БОНДАРА з 01 жовтня 2018 року, а МИНЬКА з 20 січня 2017 року, документально підтверджено даними внутрішніх наказів Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 20 о/с від 20 січня 2017 року, № 309 о/с від 21 серпня 2017 року, № 941 о/с від 01 жовтня 2018 року, № 947 о/с від 04 грудня 2019 року, посадовою інструкцією для обох інспекторів (т. 1 а. 188-197) та прямо випливає з положень Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 показав, що він на час подій являвся інспектором полку № 1 батальйону № 4 роти № 5 Управління патрульної поліції в м. Києві, тобто працівником поліції, обвинуваченого раніше не знав. Близько 12 години ночі під час чергування у складі екіпажу патрульної поліції разом з напарником МИНЬКОМ він отримав виклик про те, що в парку вживають алкогольні напої, порушують тишу та заважають відпочивати. Прибувши на місце виклику, разом з напарником підійшли до порушників громадського порядку, представилися та зробили їм зауваження. Наміру притягувати когось до відповідальності не мали, оскільки в когось з присутніх осіб був день народження. Однак, з боку цих осіб почалася агресія, батько обвинуваченого почав вимагати інформацію про заявника. Відмова поліцейських надати таку інформацію спричинила ще більше агресію, намагання заспокоїти порушників результату не дали. Оцінивши обстановку, він, потерпілий, повернувся до службового автомобіля за радіостанцією для виклику інших екіпажів на допомогу. Повертаючись до напарника з радіостанцією, він побачив, що МИНЬКА вже штовхають, шарпають руками за одяг, через що той застосовує спеціальний засіб газ сльозоточивої дії. Він, потерпілий, підбіг до напарника та почав йому допомагати захищатися, також застосувавши спеціальний засіб газ «Терен-4м». Застосуванням газу мети досягнуто не було, тому він повернувся до службового автомобіля і почав викликати патрулі на допомогу зі стаціонарної рації, після чого із застосуванням гумового кийка почав відбивати напад на напарника та на себе. Люди били їх руками та ногами. Людей було багато, всі кидалися на них та завдавали їм ударів, він навіть не встигав дивитися звідки хто їх наносить. Він знову підбіг до службового автомобіля та рацією попросив прискорити надання допомоги, а коли повернувся до напарника, у цей момент хтось невідомий потягнув його, потерпілого, за капюшон та повалив на землю, він відчув удари з усіх сторін по корпусу, по ногах, по голові. Коли він намагався встати, то отримав удар від обвинуваченого ногою в голову в правий бік, після цього почав відходити, втративши кийок, але в цей момент під`їхали інші екіпажі і відбулося затримання учасників конфлікту.

Як також уточнив потерпілий: - ці події відбувалися вночі наприкінці лютого 2020 року у парковій зоні біля бювету по вул. Петрицького в м. Києві; - вказана компанія з 15 осіб на початку розмови розташовувалася на лавочках у самому парку, освітлення там було поганим, відстань від службового авто до місця активних дій було до десяти метрів; - службовий автомобіль мав позначки належності до патрульної поліції, вони з напарником перебували у форменому одязі працівника поліції із шевронами, погонами, нагрудними значками тощо; - підійшовши до цієї компанії, вони з напарником представилися, посвідчень не демонстрували і повідомили, що надійшов виклик, ви вживаєте спиртні напої, гучно слухаєте музику, заважаєте людям відпочивати, тому запропонували виключити музику і продовжити святкування вдома; - під час гострої фази конфлікту удари з усіх боків наносило в цілому до п`яти осіб, а конкретно удар ногою в обличчя, коли він, потерпілий, вставав, наніс обвинувачений; - спецзасоби газ та гумовий кийок були ним застосовані для відбиття нападу та припинення масового правопорушення, напарник першим застосував газ до осіб, що до нього чіплялися, таких було сім вісім, перед цим він попереджав про можливість такого застосування газу; - оскільки він потерпілий, декілька разів повертався до автомобіля, найбільше діставалося ударів напарнику, який фактично перебував в оточенні; - рішення про застосування зброї пістолета «Форт» не приймалося через скупчення людей; - протягом всього конфлікту найбільш активними були обвинувачений та його батько, особисто обвинувачений на початку обурювався прибуттям поліції, разом з батьком вимагав даних про заявника, потім почав висувати претензії і до них, поліцейських, звертаючись із запитанням «хто ви такі?», до того як він, потерпілий, пішов за рацією між вказаною компанією та ними фізичних контактів ще не було, але коли повернувся, то побачив ПОБЕРЕЖНИКА серед тих, хто вже штовхав напарника, газ МИНЬКО і він, потерпілий, застосовував в тому числі до обвинуваченого, гумовий кийок був застосований ним по корпусу обвинуваченого, потім останній наніс удар ногою в обличчя, він продовжував виявляти агресію і після свого затримання, перебуваючи в кайданках обурювався тим, що його маму хтось з поліцейських зачепив, у зв`язку із цим висловлював погрози загального характеру; - МИНЬКО мав на собі портативний відео реєстратор, але увімкнув його не відразу, а лише тоді, коли почалися затримання, на даний час існує вимога про те, що по прибуттю на місце виклику включається такий реєстратор, але тоді цієї вимоги не було.

Потерпілий ОСОБА_14 підтвердив свої показання під час проведення з ним слідчого експерименту, що підтверджується протоколом цієї слідчої дій від 23 лютого 2020 року та безпосередньо дослідженими судом даними відео фіксації цієї слідчої дії (т. 1 а. 101-106). За результатами експерименту потерпілий під час згаданого конфлікту через те, що його потягнули за капюшон, впав на спину, потім перевернувся обличчям до землі і коли з такого положення намагався піднятися на руках, отримав від обвинуваченого ПОБЕРЕЖНИКА один удар підйомом стопи правої ноги в правий бік обличчя (файл «00013», 05 хв. 36 сек. запису). Потерпілий також підтвердив, що загалом під час вказаного конфлікту він отримав багато ударів по тулубу та по голові від різних осіб активних учасників конфлікту.

Наведені показання потерпілого ОСОБА_19 , у тому числі і щодо його побиття групою осіб, в загальних рисах знайшли своє підтвердження під час дослідження змісту його первинної заяви про кримінальне правопорушення від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 76), в якій вказується на те, що близько 00 год. 10 хв. 23 лютого 2020 року під час виконання службових обов`язків невідомими особами йому були нанесені тілесні ушкодження. Ця заява ОСОБА_19 є ідентичною за змістом заяві про кримінальне правопорушення від 23 лютого 2020 року, яку подав інший працівник поліції ОСОБА_15 (т. 1 а. 77), хоча межами висунутого обвинувачення заподіяння йому тілесних ушкоджень під час згаданих подій чомусь взагалі не охоплюється, даних про прийняття процесуального рішення за цією заявою МИНЬКА також суду не подано.

Водночас, у показаннях потерпілого ОСОБА_22 виявлені внутрішні суперечності. Зокрема, потерпілий вказав, що побачив вже триваючу штовханину з МИНЬКОМ, у зв`язку з чим той вже застосовував газ, відтак потерпілий не бачив подій, які безпосередньо передували застосуванню МИНЬКОМ газу. Не зважаючи на це, БОНДАР повідомив і те, що МИНЬКО перед застосуванням газу попередив про це осіб, які до нього чіплялися, таких було сім вісім, серед них був обвинувачений. Ця внутрішня невідповідність в показаннях потерпілого ОСОБА_22 має явно взаємовиключний характер.

Допитаний судом свідок ОСОБА_15 , уточнивши,що раніше з ОСОБА_26 знайомим не був, дав аналогічні свідченням потерпілого показання щодо їх обох статусу на час подій як працівників поліції, спільного з ним чергування в ніч з 22 на 23 лютого 2020 року, отримання виклику про гучну компанію в парку по вул. Петрицького, 11 в м. Києві та прибуття на службовому автомобілі поліції на місце такого виклику. Також свідок показав, що прибувши за викликом з`ясувалося, що в парку було фактично дві компанії, вони розпивали спиртні напої, гучно грала на колонці музика. Вони з напарником підійшли, представилися, попросили припинити правопорушення, а саме, виключити музику, оскільки була пізня година. Але до них почали агресивно ставитися, люди мали ознаки сп`яніння, припиняти правопорушення не збиралися, почали ставити під сумнів виклик поліції і те, що вони комусь заважають, далі в якійсь момент почалася шарпанина, люди почали фізично впливати на БОНДАРА, тому він застосував спецзасіб сльозогінний газ. Після прибуття допомоги найбільш активних осіб було затримано.

Як також уточнив свідок: - у листопаді 2020 року він звільнився з лав поліції; - фізичний вплив по відношенню до БОНДАРА полягав у тому, що його почали хапати за формений одяг і штовхати, чи брав у цьому участь обвинувачений, він не пам`ятає, але той точно став активним після застосування газу; - ПОБЕРЕЖНИК намагався завдавати ударів йому, свідку, та БОНДАРУ, а коли БОНДАР впав і намагався піднятися на руки, вдарив потерпілого ногою в обличчя; - він, свідок, бачив садно на обличчі БОНДАРА після цих всіх подій, але синців під очима по типу окулярів в нього не було; - під час конфлікту не розрізняв компаній, які відпочивали поруч у парку, а вже потім з`ясував, що це були дві різні компанії; - він не пам`ятає застосування БОНДАРЕМ гумового кийка; - серед людей в парку були і чоловіки, і жінки, хто саме стояв перед ним, коли він вперше застосував газ, не пам`ятає, це була велика кількість людей; - насильство до них, поліцейських, застосовував не тільки обвинувачений, виявлені на його, свідка, тілі ушкодження не були значними.

Проте, свідок МИНЬКО під час проведення з ним слідчого експерименту надав дещо інші показання, що підтверджується протоколом цієї слідчої дій від 23 лютого 2020 року та безпосередньо дослідженими судом даними відео фіксації цієї слідчої дії (т. 1 а. 113-118). Так, за результатами експерименту зі слів свідка МИНЬКА потерпілий БОНДАР під час згаданого конфлікту, будучи звернутим обличчям до землі, намагаючись піднятися на руках, отримав від обвинуваченого ПОБЕРЕЖНИКА один удар з розмаху підйомом стопи правої ноги в обличчя (файл «00014», 03 хв. 50 та 52 сек. запису). У цій частині показання є послідовні. Водночас, МИНЬКО, відновлюючи під час слідчого експерименту черговість подій, повідомив що саме з ним першим почався контакт (шарпанина) з боку цивільних осіб, тому він застосував газ для свого захисту, лише потім до нього приєднався БОНДАР (файл «00014», запис починаючи з 02 хв. 30 сек.), удари по них наносили різні особи, яких він ідентифікувати не може. У цих частинах показання свідка суперечать його показанням в суді, хоча і узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_22 .

Крім того, з одного боку, потерпілий стверджував, що ще на стадії виникнення агресії він залишив напарника, пішов до службового автомобіля за рацією і лише повертаючись вперше побачив контакт із цивільними особами МИНЬКА штовхали і той вже застосовував газ, тому він, потерпілий, зміг лише приєднатися до дій напарника. З іншого боку, свідок МИНЬКО в суді повідомив, що люди почали хапати за одяг і штовхати саме БОНДАРА, тому він вперше і застосував газ для захисту свого напарника. Ця невідповідність в показаннях обох поліцейських в суді має взаємовиключний характер щодо таких ключових даних: - до кого вперше з них було застосовано фізичний вплив з боку цивільних осіб, чи то до МИНЬКА за відсутності БОНДАРА, чи то до БОНДАРА за присутності МИНЬКА; - яка була підстава для застосування спеціального засобу газу з боку МИНЬКА вперше, чи то для захисту БОНДАРА, чи то для захисту себе за відсутності ОСОБА_22 . Більш того, потерпілий та свідок, описуючи у вказаний взаємовиключний спосіб початок конфлікту, намагалися його кожний по своєму деталізувати, спільно акцентуючи увагу на ролі обвинуваченого. Так, потерпілий ОСОБА_22 наполягав, що бачив обвинуваченого серед тих, хто на початку нападав на МИНЬКА. Натомість, МИНЬКО повідомив, що не пам`ятає, чи на початку брав участь обвинувачений в нападі на БОНДАРА, відзначив його активність лише після того, як був вперше застосований газ.

Далі, з одного боку, потерпілий стверджував, що люди били їх обох з напарником руками та ногами, людей було багато, всі кидалися на них та завдавали їм ударів, найбільше діставалося ударів напарнику, який фактично перебував в оточенні. З іншого боку, свідок МИНЬКО в суді повідомив, що його лише намагалися вдарити, що вочевидь не узгоджується з характером подій, які описував в суді потерпілий

Потерпілий заявив, що він із активним застосуванням гумового кийка відбив напад на напарника, а свідок МИНЬКО що не пам`ятає, чи використовував БОНДАР гумовий кийок взагалі, хоча таку деталь не можна визнати другорядною.

Всупереч твердженням потерпілого ОСОБА_22 вимоги щодо обов`язкової фіксації за допомогою портативного відеореєстратора порядку виконання поліцейським своїх службових обов`язків у разі прибуття на виклик про правопорушення на виконання положень п. 9 ст. 31, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» прямо містяться в п. п. 4 та 5 Розділу ІІ діючої на час подій Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026. Зокрема, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. Згідно з правилами Розділу VІІ цієї Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб тощо. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції. Такі вимоги для працівників поліції БОНДАРА та МИНЬКА не були новими, адже відтворені з відповідною деталізацією у методичних рекомендаціях, які мають назву стандартні операційні процедури, що є загально відомим фактом, існували вони і раніше за наказом (не чинний на момент події) Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким також була затверджена подібна Інструкція.

Отже, показання потерпілого ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_23 , маючи в цілому узгоджений та взаємодоповнюючий характер, не позбавлені як внутрішніх, так і суперечностей між собою, які суд визнає значимими для оцінки вказаних подій.

Зважаючи на викладене, а також на висунені сторонами протилежні оцінки самої події конфлікту між працівниками поліції та громадянами,первинна документальна фіксація обставин цих подій набуває особливого доказового значення.

Так, за даними дослідженого судом службового рапорту від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 80), який суд оцінює за правилами документу, 22 лютого 2020 року о 23 год. 31 хв. по лінії «102» від особи, яка не допитувалася, надійшла заява про гучну компанію навпроти будинку № 11 по вул. Петрицького, цей виклик прийняв поліцейський МИНЬКО у складі патруля «РУБІН-0817» о 23 год. 35 хв. 22 лютого 2020 року.

За даними іншого дослідженого судом службового рапорту від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 81), який суд також оцінює за правилами документу, 23 лютого 2020 року о 00 год. 47 хв. по лінії «102» від лікаря бригади швидкої медичної допомоги надійшло повідомлення про виявлення поліцейського БОНДАРА при виконанні обов`язків з діагнозом: садно рана правої виличної ділянки, гостра реакція на стрес, допомога надана на місці, останній повідомив про масову бійку, яка мала місце приблизно о 23 год. 40 хв. 22 лютого 2020 року на перехресті вул. Петрицького та Котельникова.

Заява потерпілого БОНДАРА про побиття групою осіб знайшла своє підтвердження під час дослідження судом інших службових рапортів від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 78, 82, 85), зокрема, особисто доповідаючи по службі про подію та під час самозвернення за медичною допомогою БОНДАР також повідомляв про те, що під час виконання службових обов`язків був побитий групою осіб, про побиття працівників поліції групою невідомих осіб заявив у своєму рапорті і ОСОБА_27 .

Враховуючи викладене, дані, які зафіксовані у вказаних службових рапортах від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 81, 82) як повідомлення лікарів з чужих слів, а саме з пояснень ОСОБА_22 з приводу обставин отримання ним тілесних ушкоджень, знайшли своє підтвердження під час допиту в судовому засіданні самого потерпілого ОСОБА_22 , які є безумовно допустимими доказами, відтак суд, дотримуючись вимог ч. ч. 2 та 6 ст. 97 КПК України, визнає вказані дані, які зафіксовані з чужих слів, а саме зі слів потерпілого, у службових рапортах від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 81, 82), допустимими доказами.

Отже, як за показаннями БОНДАРА та МИНЬКА, так і за всіма вказаними первинними документами, о 23 год. 40 хв. 22 лютого 2020 року на перехресті вул. Петрицького та Котельникова в м. Києві, в парковій зоні навпроти будинку № 11 по вул. Петрицького мала місце бійка, під час якої саме групою осіб були завдані обом працівникам поліції, зокрема БОНДАРУ, тілесні ушкодження під час виконання ними службових обов`язків. Такі дані не можна оцінити такими, що прямо вказують на те, що саме обвинувачений ОСОБА_8 був єдиним, хто міг завдати ушкодження на обличчі потерпілого, а причетність до цього других осіб повністю виключається.

Не зважаючи на встановлені в судовому засідання відомості про групове побиття потерпілого і не тільки його, суд вимушений за конструкцією висунутого обвинувачення, керуючись правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, суворо дотримуватися визначених обвинувальним актом меж судового розгляду, який проводиться тільки стосовно обвинуваченого ОСОБА_18 і в межах висунутого йому обвинувачення.

Водночас, з огляду на обсяг питань, які для визнання особи винуватою повинен вирішити суд за приписами п. 2 ч. 1 ст. 91 та п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, є очевидним те, що встановлені в судовому засідання відомості про групове побиття потерпілого ОСОБА_19 можуть бути оцінені як докази винуватості безпосередньо обвинуваченого виключно у випадку безумовного підтвердження зібраними даними про те, що виявлене на тілі потерпілого тілесне ушкодження було спричинено діями саме ОСОБА_18 , натомість, підтвердження цього факту вказаними документованими доказами не отримано.

Згідно з первинними медичними даними (службові рапорти від 23 лютого 2020 року щодо реєстрації заяв лікарів про подію «тілесні ушкодження» (т. 1 а. 81-82), довідка КМКЛ № 7 (травмпункт) № 2030 від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 94) тощо) та висновком на підставі їх дослідження судового експерта медика № 042-595-2020 від 18 березня 2020 року (т. 1 а. 199-204) у потерпілого ОСОБА_19 виявлено одне легке тілесне ушкодження у виді садна в правій підочній ділянці (первинні розміри біля 1,0 х 1,0 см), яке перебуває у причиновому зв`язку із подіями 22 лютого 2020 року та спричинено однократною травмуючою дією тупого предмету за механізмом ковзання-тертя, не виключно у спосіб, на якій вказали потерпілий та свідок МИНЬКО під час слідчого експерименту.

Указаний висновок експерта медика № 042-595-2020 щодо локалізації, морфології, характеру, часу утворення та тяжкості виявленого тілесного ушкодження у потерпілого є належно мотивованим та обґрунтованим, висновок експерта про його походження від однократної травмуючої дії тупого предмету за механізмом ковзання-тертя не викликає сумніву, оскільки ґрунтується на первинних медичних даних, описах рани тощо. Тому суд визнає вказаний висновок у цій частині достовірним і кладе в основу свого вироку.

Звертає на себе увагу те, що всупереч показанням потерпілого БОНДАРА та свідка ОСОБА_23 , узгодженим з ними даним проаналізованих вище первинних документів, відомості про групове побиття потерпілого в різні місця його тіла (тулуб, голова) та завдання йому у зв`язку з цим множинних тілесних ушкоджень свого підтвердження за наведеними об`єктивними медичними даними не знайшли. Потерпілий був оглянутий лікарем відразу після інциденту (тієї ж ночі 23 лютого 2021 року), а тому припущення про можливе загоєння невиявлених при цьому ран суд відкидає як неспроможне.

Відсутні в матеріалах провадження та не подані сторонами суду дані і про отримання МИНЬКОМ будь-яких тілесних ушкоджень внаслідок наведених подій.

Відтак, суд вимушений визнати недостовірними через відсутність документального підтвердження, а відтак відхилити показання потерпілого ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_23 , дані проаналізованих вище первинних документів та заяв про злочин про групове побиття потерпілого в різні місця його тіла (тулуб, голова) та завдання йому у зв`язку з цим множинних тілесних ушкоджень. Більш того, не охоплюються вказані обставини і межами обвинувачення за поданим до суду обвинувальним актом.

Такі дані цілком узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_18 про відсутність факту нападу та групового побиття працівників поліції.

Що ж стосується даних висновку експерта медика № 042-595-2020 про можливість заподіяння виявленого у БОНДАРА садна не виключно у спосіб, на якій вказали потерпілий та свідок МИНЬКО під час слідчого експерименту, тобто внаслідок удару з розмаху підйомом стопи взутої ноги в правий бік обличчя, в цій частині вони викликають обґрунтовані сумніви з таких підстав.

По-перше, висновок експерта в цій частині не виключає інших способів завдання за механізмом ковзання-тертя виявленого садна на обличчі потерпілого, наприклад, від падіння на землю з контактом обличчя об тверду поверхню чи тертя об одяг іншої особи під час боротьби тощо.

По-друге, експертом не взято до уваги всіх даних слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_22 та свідком ОСОБА_23 , адже ті також повідомили, що під час конфлікту БОНДАР отримав багато ударів по голові і від різних осіб. Так, суд відкинув дані про групове побиття потерпілого з множинними ушкодженнями як непідтверджені, однак експерт таку вибірковість щодо наданої йому інформації проявляти не міг, як і слідство залишати поза увагою те, від якого саме удару було завдано виявлене у потерпілого садно, якщо, звичайно, довіряти показанням потерпілого.

По-третє, єдине садно в правій підочній ділянці обличчя потерпілого без ознак одночасного травмування (синці, набряки, садна) його параорбитальної та носової ділянки ставиться під сумнів як наслідок удару взутою ногою (носком чи поверхнею ступні) з боку фізично розвиненої дорослої людини і фаховими спеціалістами в галузі медицини (досліджений судом з дотриманням правил ч. 11 ст. 290 КПК України за клопотанням сторони захисту висновок комісії експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи від 26 серпня 2021 року). Суд, прямо вказує, що не визнає за вказаним висновком спеціалістів значення допустимого для оцінки висновку судових експертів як доказу, проте сумнів, який породжує цей документ, є обґрунтованим і прокурором поданими доказами не спростований.

Таким чином, не отримала свого безумовного доведення причетність саме обвинуваченого до виявленого на тілі потерпілого тілесного ушкодження і за об`єктивними судово-медичними даними, припущення ж з цього приводу експертів суд не може покласти в основу обвинувального вироку як самодостатній доказ вини обвинуваченого.

Як видно з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 23 лютого 2020 року з додатками у виді фото таблиці та схем (т. 1 а. 86-93), місце події являє собою територія парку між проїжджою частиною та будинком № 11 по вул. Петрицького у м. Києві, на цій ділянці розташовано бювет, біля якого поруч з доріжкою розміщено дві лавочки, які погано освітлюються, камери відео спостереження не виявлені, станом на 00 год. 55 хв. 23 лютого 2020 року фіксується велике скупчення людей, службові автомобілі патрульної поліції та поліцейські у форменому одязі. Згідно з протоколом затримання ОСОБА_18 (т. 1 а. 205-207), він був затриманий о 02 год. 00 хв. 23 лютого 2020 року. Отже, вказані два протоколи з точки зору доведеності вини обвинуваченого є неінформативними.

Разом з тим, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 матір обвинуваченого ОСОБА_18 , будучи обізнаною із своїм правом не свідчити проти свого сина, показала, що у вечорі 22 лютого 2020 року, близько 23 год., вона з чоловіком з кафе поверталася додому вздовж парку, в якому зустріли компанію друзів сина та його самого. Вони зупинилися і спокійно спілкувалися з друзями сина. Через декілька хвилин під`їхав патруль поліції у складі двох поліцейських, спочатку вони підійшли до неї з чоловіком з претензією, що порушується спокій громадян, а потім вищий за зростом поліцейський (ідентифікований як ОСОБА_15 ) попрямував до молоді, тому вона почала його супроводжувати і казати, що тут все нормально, ніхто порядку не порушує і всі вже розходяться. Раптом МИНЬКО застосував в її бік газовий балон і відштовхнув від себе. Почалися крики, коли вона змогла відкрити очі, то побачила свого сина поруч з МИНЬКОМ, син кричав на нього, навіщо той вдарив мене. Вона підбігла і стала між сином та МИНЬКОМ, який намагався вдарити сина. Потім МИНЬКО сказав своєму напарнику (ідентифікований як ОСОБА_14 ) «вдар його», вказуючи на її сина, і знову відштовхнув її. Коли вона піднялася, її син вже лежав на землі, його бив БОНДАР і надів кайданки. Також вона побачила, що її чоловік ПОБЕРЕЖНИК ОСОБА_29 поруч також лежить на землі обличчям до низу і МИНЬКО б`є його ногами. Вона почала відтягувати МИНЬКА від свого чоловіка і просила не бити його, чоловік в цей час був вже в кайданках. Потім вона викликала швидку медичну допомогу своєму чоловікові. Її син обвинувачений ОСОБА_8 був постійно в її полі зору і не наносив ударів поліцейським МИНЬКУ та БОНДАРУ.

Як також уточнила свідок ОСОБА_28 : - на момент прибуття поліції молодь стояла групками та розмовляла; - коли правоохоронці били її сина, що в цей час робили інші вона не може згадати через стрес, який пережила; - за результатами цих подій вона, свідок, зверталася до травмпункту; - вона не може пояснити походження виявленого на обличчі потерпілого ОСОБА_22 садна, не може назвати конкретну особу, дії якої, на її думку, могли спровокувати конфлікт із поліцією.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 батько обвинуваченого ОСОБА_18 , будучи обізнаним зі своїм правом не свідчити проти свого сина, дав аналогічні показанням своєї дружини ОСОБА_28 показання щодо їх спільної зустрічі у вечорі 22 лютого 2020 року з компанією синав парку на перехресті вулиць Петрицького та Котельникова в Києві. Також свідок показав, що через декілька хвилин, коли він з дружиною в стороні спілкувався із другом сина ОСОБА_21 , під`їхав поліцейський автомобіль, з якого вийшло два поліцейських (високий та низький, відповідно МИНЬКО та БОНДАР) і повідомили їм, що надійшла скарга про те, що в парку гучно грає музика. Це було дивним, адже музики не було, тому він поцікавився, хто зробив виклик. Поліцейські ні чого не відповіли і пішли далі в бік молоді, дружина пішла з МИНЬКОМ і почала його заспокоювати, раптом він використав газовий балончик у бік молоді та відштовхнув його дружину на землю. Він, свідок, відразу з обуренням та претензіями звернувся до вказаного поліцейського, який «задув» газом і його. Далі певний час він ні чого не міг бачити, чув тільки крики та обурення людей діями поліції. Коли відкрив очі, то побачив сина, який спілкувався із МИНЬКОМ на підвищених тонах, син кричав: «навіщо ти вдарив маму?», а той йому у відповідь - «давай сюди руки, ти зараз їдеш», між ними намагалася стати дружина. БОНДАР, якого МИНЬКО називав ОСОБА_31 , бігав кругами. Раптом від МИНЬКА пролунала команда «Артур вдар його» і БОНДАР почав бити кийком сина, вони разом впали. Він, свідок, намагався підійти але отримав удар кийком по голові від МИНЬКА, тому теж впав на землю. Так поліцейські МИНЬКО ТА БОНДАР їх скрутили та надягли їм на руки кайданки. Одночасно під`їхали інші наряди поліції.

Як також уточнив свідок ОСОБА_30 : - коли вперше до них підійшли поліцейські з повідомленням про скарги, ніяких конфліктів не виникало, ніхто їх не ображав, самі скарги викликали здивування; - в компанії сина музика не грала, молодь стояла групками та розмовляла; - коли він на шум повернувся в бік поліцейських, які пішли до молоді, то побачив, як між МИНЬКОМ та компанією була дружина і заспокоювала МИНЬКА, але останній дістав газовий балончик і розпилив газ в її бік, відштовхнувши її від себе, вона впала; - перед тим, як застосувати газовий балончик МИНЬКО ніяких вимог не висував, попередження про застосування спецзасобу не виголошував; - його, свідка, під час цих подій поліцейські били кийком та ногами по голові, тому на відео він закривавлений; - затриманими за результатами цих подій виявилися він, син та ОСОБА_32 , поліція перешкоджала його огляду медиками швидкої медичної допомоги, яку викликали очевидці; - він не може пояснити походження виявленого на обличчі потерпілого ОСОБА_22 садна; - свідок не зміг назвати конкретну особу, дії якої, на його думку, могли спровокувати конфлікт із поліцейськими МИНЬКОМ та БОНДАРЕМ.

Показання свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_30 знайшли своє підтвердження під час дослідження судом службових рапортів від 23 лютого 2020 року (т. 1 а. 83-84), які суд оцінює за правилами документу, також лікарями під час їх огляду в порядку самозвернення встановлені діагнози: зчмт, забійна рана нижньої губи, струс головного мозку та зчмт, струс головного мозку, забійні рани голови, множинні садна обличчя - відповідно.

Під час дослідження за участі свідка ОСОБА_33 даних протоколів огляду відеозаписів з портативних відеореєстраторів поліцейських щодо подій 22-23 лютого 2020 року свідок ідентифікував на фото таблицях як їх учасників свого сина обвинуваченого ОСОБА_18 (т. 1 а. 122, 152 верхнє фото), свою дружину (т. 1 а. 122) та себе особисто (т. 1 а. 135 верхнє фото, 152 нижнє фото). Ці дані підтвердили присутні при цьому свідок ОСОБА_28 та обвинувачений. Ушкодження на голові батька обвинуваченого також візуалізуються на дослідженому судом відео.

Показання обвинуваченого та свідків - його батьків дійсно мають узгоджений та взаємодоповнюючий між собою характер. Однак, через те, що ці особи мають спільну з обвинуваченим зацікавленість у справі, обумовлену близькими родинними стосунками, суд оцінює їх виключно в сукупності з іншими доказами.

Допитана судом свідок ОСОБА_34 показала, що з обвинуваченим знайома, 22 лютого вони разом в одній компанії ( ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та інші) святкували день народження спільної знайомої ОСОБА_41 у неї вдома. Близько 23 год. вони вийшли на вулицю в парк почекати таксі, так як вирішили їхати в карооке. Через декілька хвилин до них підійшли батьки ОСОБА_42 , ще хвилин через п`ять під`їхав автомобіль патрульної поліції, з якого вийшли високий і не дуже два поліцейських (ідентифіковані як МИНЬКО та БОНДАР відповідно), які спочатку підійшли до батьків ОСОБА_43 , а потім і до їх компанії і повідомили, що надійшла скарга, що вони слухають гучну музику, чого насправді не було. Матір ОСОБА_43 почала заспокоювати поліцію і казати, що зараз всі будуть уходити. Раптом, МИНЬКО застосував газ в обличчя матері ОСОБА_43 та штовхнув її, від чого вона не втрималась на ногах і впала. ПОБЕРЕЖНИК ОСОБА_44 допоміг матері встати, а потім почав висловлювати претензії на адресу МИНЬКА, який почав розбризкувати газ на всіх без розбору, це всіх обурило. ОСОБА_44 кричав на поліцію, ОСОБА_22 почав бити його гумовим кийком, ОСОБА_44 впав, на нього наділи кайданки. Далі МИНЬКО, наносячи удари, повалив на землю батька ОСОБА_43 , на якого також надягли кайданки. У цей момент почали з`їжджатися інші патрулі, близько семи. Також затримали ОСОБА_24 . Після цього затриманих відвезли до райвідділку.

Як також уточнила свідок ОСОБА_34 : - під час святкування дня народження в квартирі іменинниці вона випила декілька келихів вина, обвинувачений алкоголь не вживав взагалі, на момент прибуття поліції в їх компанії музика не грала, алкоголь на вулиці не вживала, всі стояли групками та розмовляли, ніяких конфліктів не було, чекали таксі, ОСОБА_45 стояв біля неї; - у розмову поліцейських з батьками ОСОБА_43 ніхто не втручався, на повідомлення з їх боку про скарги на гучну музику ніхто з присутніх агресивно не реагував, було оголошено мамою ОСОБА_43 , що вони скоро їдуть; - коли МИНЬКО першим став наближатися до основної компанії, то з ним поруч йшла мати ОСОБА_43 , потім вона стала перед ним та почала його переконувати, що всі вже йдуть, поліцейський у відповідь нічого не пояснюючи «задув» її газом в обличчя і відштовхнув, хоча матір ОСОБА_43 , як і будь-хто інший, поліцейського не торкалася; - коли поліцейський МИНЬКО почав розпилювати газ на всіх дісталося й їй, свідку, на підборідді пари газу неприємно щипали шкіру; - після застосування газу поліцією почалися крики, ОСОБА_44 кричав, навіщо штовхали його маму, проте поліцейських і тоді ніхто не бив; - внаслідок даного конфлікту на працівниках поліції тілесних ушкоджень вона не бачила, такі ушкодження мав лише батько ОСОБА_43 на голові; - вона не може назвати конкретну обставину, яка, на її думку, могла спровокувати конфлікт із поліцією, конфлікт розпочався по суті із дій самої поліції, яка застосувала газ.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_46 дав аналогічні показанням свідка ОСОБА_47 показання щодо їх спільного святкування дня народження ОСОБА_48 та перебування в парку в очікуванні таксі. Також показав, що з обвинуваченим підтримує дружні стосунки, після того, як до них в парку підійшли батьки ПОБЕРЕЖНИКА, хвилин через 10 15 під`їхав автомобіль патрульної поліції. Поліцейські на початку підійшли до батьків ПОБЕРЕЖНИКА, з якими був ОСОБА_32 найближче до дороги. Працівники поліції повідомили, що надійшла скарга, що їх компанія слухає гучну музику, чого насправді не було. Поліцейський, який вище зростом (ідентифікований як ОСОБА_15 ), розмовляв з матір`ю ПОБЕРЕЖНИКА, а потім в якійсь момент швидким кроком попрямував до групи, в якій був ПОБЕРЕЖНИК та він, свідок. Матір ПОБЕРЕЖНИКА йшла поруч з МИНЬКОМ і заспокоювала його, мовляв всі вже розходяться та йдуть додому. Але, МИНЬКО відштовхнув від себе матір ПОБЕРЕЖНИКА і застосував у її напрямку газовий балончик, газ відчули всі, оскільки були поруч. ПОБЕРЕЖНИК допоміг матері встати, після цього підбіг до МИНЬКА з претензією щодо застосування сили до матері. У цей момент до конфлікту приєднався поліцейський меншого зросту (ідентифікований як ОСОБА_14 ) і наніс ПОБЕРЕЖНИКУ декілька ударів гумовим кийком, збив його з ніг і поклав на землю, МИНЬКО в цей час поклав на землю батька ПОБЕРЕЖНИКА. Одночасно з цим на місце події прибув інший екіпаж поліції, ПОБЕРЕЖНИКА, його батька та ОСОБА_49 закували в кайданки, поліцейські наносили затриманим удари ногами по тілу, не зважаючи на те, що вони вже лежали на землі. Пізніше прибула швидка медична допомога, але поліцейські відмовляли у наданні допомоги, зокрема батьку ПОБЕРЕЖНИКА, також з`їхалися багато інших патрулів поліції, затриманих повезли до райвідділку.

Як також уточнив свідок ОСОБА_46 : - під час святкування дня народження він вжив до 150 грамів коньяку; - свідок не пам`ятає, чи була в когось з їх компанії музична колонка, алкоголь на вулиці вони не вживали; - між батьками із ОСОБА_50 та поліцейськими на початку конфліктів не було, що саме спровокувало МИНЬКА на застосування газу він не може уявити, щоб хтось бив поліцейського, зокрема і ПОБЕРЕЖНИК не бачив, після застосування газу почався хаос та крики, люди обурювалися діями поліції, в бік поліції було чутно нецензурну лайку.

Допитаний судом свідок ОСОБА_51 дав аналогічні показанням свідків ОСОБА_47 та ОСОБА_52 показання щодо їх спільного святкування дня народження та перебування в парку в очікуванні таксі. Також показав, що з обвинуваченим підтримує дружні стосунки, коли під`їхав автомобіль патрульної поліції, з нього вийшли МИНЬКО та БОНДАР, які спочатку підійшли до них і повідомили, що надійшла скарга, що їх компанія слухає гучну музику, чого насправді не було. Потім поліцейські направилися до основної компанії, а він продовжив спілкування за батьком обвинуваченого. Раптом, почався шум, він обернувся і побачив, що МИНЬКО застосовує газ в бік матері ПОБЕРЕЖНИКА та штовхає її, від чого вона падає. Далі обвинувачений почав на підвищених тонах розмовляти з МИНЬКОМ, висловлюючи обурення застосуванням сили до матері. Мати обвинуваченого стала між сином та МИНЬКОМ, останній намагався вдарити обвинуваченого, а потім попросив це зробити свого напарника БОНДАРА, що власне той і зробив, використовуючи гумовий кийок для удару по голові. Обвинувачений впав, він, свідок, намагався йому допомогти, але як на обвинуваченого, так і на нього надягли кайданки. Коли вони, а також і батько обвинуваченого лежали в кайданках на землі, МИНЬКО наніс кийком декілька ударів по голові батьку обвинуваченого. Потім їх доставили до райвідділку.

Як також уточнив ОСОБА_51 : - до приїзду поліції ніяких конфліктів в парку не було, хоча там були ще люди, окрім їх компанії; - з усієї їх компанії ніхто насильства по відношенню до працівників поліції не застосовував; - на святкуванні дня народження та в парку він алкоголю не вживав, щоб його вживав обвинувачений, теж не бачив; - від поліцейських попередження про застосування спеціальних засобів не чув; - сам він, свідок, фізичного насильства з боку поліції не зазнав, окрім застосування газу, кайданків та притиснення голови до землі ногою невідомого поліцейського; - перший крик в той вечір був від матері обвинуваченого, щодо якої поліцейський МИНЬКО застосував газовий балончик; - ПОБЕРЕЖНИК ОСОБА_44 мав розхристаний вигляд свого одягу тільки після застосування до нього фізичного насильства з боку поліції; - він не може назвати конкретну обставину, яка, на його думку, могла спровокувати конфлікт із поліцією, окрім неадекватності дій останньої.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_53 дала аналогічні показанням свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_52 та ОСОБА_54 , показання щодо їх спільного святкування дня народження та перебування в очікуванні таксі групками в парку, що по сусідству з будинком АДРЕСА_2 . Також показала, що після того, як до них в парку підійшли батьки ОСОБА_42 , через хвилин десять під?їхав автомобіль патрульної поліції, з якого до батьків ОСОБА_43 , які стояли із ОСОБА_21 ближче до дороги, підійшли два співробітника поліції (один високий, а другий нижче зростом, ідентифіковані як МИНЬКО та БОНДАР відповідно). Поліцейські повідомили, що надійшла скарга на гучну музику. Після короткого спілкування з батьками ОСОБА_55 направився у її, свідка, напрямку, паралельно поруч з ним йшла матір ОСОБА_43 та намагалася щось пояснити поліцейському, той відповідав у грубій формі. Далі матір ОСОБА_43 підійшла ближче до МИНЬКА та повідомила йому, що все добре, всі вже розходяться. Але той дістав газовий балончик, розпилив газ в обличчя матері ОСОБА_43 та відштовхнув її, внаслідок чого вона впала. ОСОБА_44 допоміг мамі піднятися і відразу наблизився до МИНЬКА з претензіями щодо його дій. У цей час БОНДАР дістав гумовий кийок, почав ним наносити удари по ОСОБА_56 і завалив його не землю, після чого на нього надягли кайданки. Поруч стояли батько ОСОБА_43 та ОСОБА_32 , їх теж повалили на землю та надягли кайданки, в цей час почали прибувати інші поліцейські. ОСОБА_57 та його батька поліцейські били ногами, батьку розбили кийком голову, він був у крові. Поліцейські не дозволяли затриманим отримати медичну допомогу від бригад швидкої медичної допомоги, які прибула за викликом цивільних. Потім затриманих доставили до райвідділку поліції.

Також свідок ОСОБА_53 уточнила, що: - під час святкування дня народження разом з іншими дівчатами вживала вино, почувала себе нормально, вона не бачила, чи вживав спиртне ОСОБА_44 ; - в парку були сторонні люди, які не мали відношення до їх компанії і до конфлікту з поліцією приєдналися пізніше, відпочиваючих в парку багато кожний вечір, ніяких конфліктів до прибуття поліції в парку не було; - в парку їх компанія не вживала алкоголь, в них була музикальна колонка, але музика не була гучною; - вона не бачила, щоб хтось застосовував фізичне насильство до поліцейського; - вона не може пояснити, що саме і яка обставина спонукала МИНЬКА вперше застосувати газ по відношенню до матері ОСОБА_43 , але МИНЬКО із самого початку був налаштований якось агресивно, ніхто по прибуттю поліції образливо до них не ставився; - попереджень з боку поліції про застосування спеціальних засобів не було; - насильницькі дії поліцейських викликали обурення, а тому на їх адресу як результат звучала нецензурна лайка, поруч проходили сторонні особи, знімали події на телефони і також обурювалися діями поліції.

Під час дослідження за участі свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 та ОСОБА_58 даних протоколів огляду відеозаписів з нагрудних камер (відео реєстратора) працівників поліції щодо подій 22-23 лютого 2020 року вказані свідки у сукупності ідентифікували на фото таблицях як їх учасників обвинуваченого ОСОБА_18 (т. 1 а. 152 верхнє фото), його матір (т. 1 а. 122) та його батька (т. 1 а. 135, 146 верхнє фото, 152 нижнє фото), іменинницю ОСОБА_59 (т. 1 а. 155 нижнє фото, 156 нижнє фото), також вказали на присутність під час конфлікту не відомих їм осіб (т. 1 а. 137 нижнє фото, 147 верхнє фото, 153 верхнє фото, 177), двох машин швидкої медичної допомоги (т. 1 а. 145 нижнє фото, 156), при цьому категорично заперечили належність їх компанії зафіксованих у парку пляшок з під алкоголю (т. 1 а. 132)

Отже, показання в суді обвинуваченого, його батьків свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_33 знайшли своє повне і в деталях підтвердження в показаннях свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 та ОСОБА_58 , а також лише часткове підтвердження з показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_60 . При цьому, свідок ШЕЛЕГЕДА щиро визнала, що їх компанія все ж таки мала із собою на вулиці музичну колонку, проте наполягала, що музика грала на цій колонці не гучно.

Крім того, згідно з протоколами огляду відеозаписів від 23-24 лютого 2020 року та додатків до них у виді DVD-R диску, роздруківок розмов учасників події (т. 1 а. 120, 122-130, 131-133, 134-142, 143-150, 151-156, 157-162, 163-165, 166-172, 173-175, 176-180, 181-187), даними переглянутих судом цих відеозаписів з портативних відеореєстраторів працівників поліції подій, які відбувалися в ніч з 22 на 23 лютого 2020 року у парку на перехресті вул. Петрицького та Котельникова, навпроти будинку № 11 по вул. Петрицького, на останніх безперервно але окремими сюжетами та з різних ракурсів зафіксовано у папці «0388» як:

-ідентифікований обвинувачений ПОБЕРЕЖНИК перебуває поруч з матір`ю, обіймає її за плечі, працівник поліції ідентифікований як МИНЬКО неодноразово надає вказівку ПОБЕРЕЖНИКУ «руки за спину», повідомляючи про те, що той «зараз їде», у відповідь ПОБЕРЕЖНИК висуває претензії щодо застосування поліцією фізичної сили стосовно матері («пинал», «толкал»), остання захищає сина, лунає з її боку нецензурна лексика в бік поліції (файл «», запис по 22 сек., з 01 хв. 15 сек.);
-МИНЬКО дає команду напарнику ідентифікованому БОНДАРУ «Артур, вдар його», БОНДАР завдає ударів гумовим кийком обвинуваченому та в боротьбі надягає на останнього кайданки, атакує і сам МИНЬКО, у зв`язку з чим лунає нецензурна лексика в бік поліції, здіймається суцільний галас жінок, які засуджують дії поліції та застосування сили до жінок, побиття ногами затриманих тощо, з`являються інші працівники поліції (файл «», запис з 22 сек. до 01 хв. 34 сек.);
-присутні громадяни висловлюють обурення застосуванням газу двома працівниками поліції (файл «», запис на 02 хв. 51 сек., 03 хв. 45 сек.);
-у подальшому прибувають інші екіпажі поліції, триває затримання громадян, прибувають бригади швидкої медичної допомоги, все це відбувається на фоні висловлення претензій в бік поліції щодо безпідставного застосування сили, та в бік громадян щодо побиття поліцейських, при цьому фіксуються: - ознаки недавнього за часом (недопиті пляшки спиртного, розкидані недоїдки тощо) розпивання спиртних напоїв на місці відпочинку компанії (обидві лавочки), у складі якої був обвинувачений ОСОБА_8 (файл «», з 08 по 25 сек. запису); - побиття поліцейським кийком лежачого затриманого (файл «», з 30 сек. запису); - претензія громадян щодо застосування газу поліцейськими (файл «», з 05 хв. 03 сек. запису); - пояснення БОНДАРА щодо нападу на себе з боку не менше трьох осіб, які завдавали йому ударів ногами (файл «», з 01 хв. 18 сек. та з 04 хв. запису); - відмова працівників поліції у наданні медичної допомоги затриманому батьку обвинуваченого (файл «», з 27 сек. запису); - повідомлення МИНЬКОМ даних про себе, та відмова у цьому з боку БОНДАРА (файл «», 05 хв. 11 сек. запису); - правий бік обличчя поліцейського БОНДАРА, яке не має видимих ознак ушкодження (файл «», з 05 хв. 41 сек. запису); - допитаний судом свідок ОСОБА_46 (безспірно ідентифікується за високим зростом, худорлявою статурою, обличчям та голосом) заспокоює учасницю святкування на ім`я « ОСОБА_61 », яка має явні ознаки алкогольного сп`яніння (файл «», з 05 хв. 41 сек. запису), перед тим ця «Валя» як раз і перебуває на одній із зафіксованих раніше лавочок в парку з ознаками недавнього за часом розпивання спиртних напоїв (файл «», з 07 хв. 37 сек. запису).
У папці з назвою «0219» зафіксовано ті ж самі події з іншого реєстратора, зокрема, фіксується застосування фізичної сили до матері обвинуваченого (файл «», з 03 хв. 56 сек. запису).
Вказані електронні файли із відеозаписом обставин подій, зафіксованих на оптичному диску, є оригіналом (відображенням) електронного документа, а тому такий диск є самостійним джерелом доказів, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді. При цьому, диск як матеріальний носій є способом збереження інформації з електронного документа і вважається його оригіналом, а тому є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні. Вказану правову позицію підтримує і Верховний Суд (див, постанова від 10.09.2020 у справі № 751/6069/19, джерело: http://reyestr.court.gov.ua/Review/91722819; постанова від 31.03.2021 у справі № 333/1539/16-к, джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/96071606. З огляду на викладене, правових підстав для визнання вказаних відео даних недопустимими доказами немає.

Під час перегляду в судовому засіданні всіх вказаних відео записів обвинувачений ідентифікував себе, свою матір та свого батька як учасників подій, а також поліцейських МИНЬКА та БОНДАРА, а прокурор визнав, що на них не зафіксовано подій, які є предметом судового розгляду, а саме, початку конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень працівнику поліції БОНДАРУ, як власне про це повідомив суду і сам потерпілий.
Також, встановлено очевидну невідповідність позначеного на відео часу фактичному астрономічному часу подій, що на ньому зафіксовані, адже як вже документально встановлено,о 23 год. 31 хв. 22 лютого 2020 року був тільки зафіксований перший виклик поліції. Відтак, зафіксовані на відео записах часові параметри (з 23 год. 17 хв.) суд оцінює як неточні, а тому не використовує їх для встановлено часу подій.

Дійсно, досліджені судом відео дані узгоджуються між собою, є належними, вони також повністю узгоджуються з вже одержаними судом даними про конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин за вказаних в обвинувальному акті часу та місці між працівниками поліції БОНДАРЕМ, МИНЬКОМ під час виконання ними службових обов`язків та групою громадян, серед яких були особи, які, дійсно, розпивали спиртні напої, а також обвинувачений ПОБЕРЕЖНИК, про застосування працівниками поліції по відношенню до цих громадян спеціальних засобів під час цього конфлікту, а саме сльозогінного газу та гумових кийок, про одержання працівником поліції БОНДАРЕМ за наслідками цього конфлікту тілесного ушкодження. Водночас, на вказаних відео записах відсутні докази того, що саме обвинувачений ПОБЕРЕЖНИКрозпивав спиртні напої в парку та завдав потерпілому удар в обличчя ногою, наслідком якого стала зафіксована на обличчі потерпілого єдина виявлена рана у виді садна. Крім того, не знайшли свого підтвердження і показання потерпілого про те, що він із застосуванням гумового кийка відбивав напад на напарника та на себе. Зафіксоване на відео (файл «») застосування БОНДАРЕМ гумового кийка як спеціального заходу з метою примусу особи до виконання вимог працівника поліції «руки за спину» не має ознак захисту від нападу з боку такої особи, як власне і така непокора не містить ознак нападу.

Проте, відсутність відео запису подій, що передували зафіксованим, позбавляє суд можливості їх оцінити на підставі документованих у такий спосіб даних, а очевидне переривання відео запису, внаслідок чого події фіксуються вибірково та епізодично, ведення запису не спочатку прибуття працівників поліції на місце породжує обґрунтовані сумніви щодо повноти фіксації подій, які відбувалися, як наслідок і законності всіх дій поліції.

Зафіксовані на відео записах ознаки агресії, непокори, погроз та образ нецензурною лайкою в бік працівників поліції, в тому числі і з боку ОСОБА_18 , межами висунутого в обвинувальному акті обвинувачення не охоплюються, а відтак суд позбавлений можливості надати їм правову оцінку у вироку в контексті висунутого обвинувачення ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 345 КК України.

Водночас, суд відмічає, що на всіх відео записах відсутні дані про будь-яке звучання музики в парку, припинити слухати яку, за показаннями потерпілого та свідка МИНЬКА, правопорушники зухвало відмовилися.

Рішення суду у справах про адмінпорушення чи в адміністративній юрисдикціях не є доказом відповідно до положень кримінального процесуального законодавства і не має безпосереднього впливу на доказову базу у кримінальному провадженні, яке розглядається судом, оскільки завдання кримінального судочинства є відмінним від тих завдань, які вирішують національні суди у вказаних юрисдикціях. Усі докази винуватості або невинуватості особи підлягають дослідженню в змагальному кримінальному процесі. Такої позиції дотримується і Верховний Суд (постанова від 13 квітня 2021 року у справі № 554/10204/15-к, джерело: https://reyestr.court.gov.ua/Review/96377284).

Натомість, за даними досліджених судом в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України за клопотанням сторони захисту постанови Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року (ун. № 759/5536/20) та рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2020 року (ун. № 760/13298/20) (т. 1 а. 228; т. 2) провадження у справі про адмінпорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, стосовно ОСОБА_18 (обвинуваченого) закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього правопорушення, а також скасовано постанову по справі про адмінпорушення, передбачене ч. 2 ст. 178 КУпАП, про його притягнення до адмінвідповідальності. Суди вважали недоведеним звинувачення у тому, що він нібито вночі 23 лютого 2020 року, перебуваючи у парку по вул. Петрицького в м. Києві, розпивав спиртні напої та перебував у п`яному вигляді, на законні вимоги поліцейського припинити правопорушення не реагував, висловлював погрози в його бік, чим нібито вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків та порушував громадський порядок.

Також, за даними досліджених судом в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України за клопотанням сторони захисту постанови Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року (ун. № 759/5507/20) та рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року (ун. № 760/13284/20) (т. 1 а. 230-231; т. 2) провадження у справі про адмінпорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, стосовно ОСОБА_33 (батька обвинуваченого) закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього правопорушення, а також скасовано постанову по справі про адмінпорушення, передбачене ч. 2 ст. 178 КУпАП, про його притягнення до адмінвідповідальності. Суди вважали недоведеним звинувачення у тому, що він нібито вночі 23 лютого 2020 року, перебуваючи у парку по вул. Петрицького в м. Києві, розпивав спиртні напої та перебував у п`яному вигляді, на законні вимоги поліцейського припинити правопорушення не реагував, висловлював погрози в його бік, чим нібито вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків та порушував громадський порядок.

За даними постанови Святошинського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року (ун. № 759/5534/20) (т. 1 а. 233-234) провадження у справі про адмінпорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, стосовно ОСОБА_54 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього правопорушення. Суд вважав недоведеним звинувачення у тому, що і він нібито вночі 23 лютого 2020 року, перебуваючи у парку по вул. Петрицького в м. Києві, розпивав спиртні напої та, перебуваючи у стані сп`яніння, вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського.

Ці дані тільки додатково підсилюють показання обвинуваченого, його батьків свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_33 , а також свідків ОСОБА_47 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 та ОСОБА_62 .

Таким чином, проаналізувавши всі наведені докази у своїй сукупності, суд дійшов таких висновків.
Суд визнає достовірними показання обвинуваченого ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_47 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 та ОСОБА_58 в частині, в якій вони не мають між собою суперечливого характеру, підтверджені та не спростовані іншими документованими доказами. Відтак, за результатами судового розгляду є безспірно встановленим, що 22 лютого 2020 року, близько 23 год. 33 хв., інспектора патрульної поліції БОНДАР та МИНЬКО, перебуваючи на маршруті патрулювання в Святошинському районі м. Києва в складі екіпажу «РУБІН - 817», отримали від чергової частини інформацію про те, що на території парку біля будинку № 11 по вул. Петрицького в м. Києві перебуває гучна компанія. Прибувши за вказаною адресою, БОНДАР та МИНЬКО виявили групу громадян близько 15 осіб чоловічої та жіночої статі, серед яких були обвинувачений ОСОБА_8 , його батьки та інші допитані судом свідки. Працівники поліції БОНДАР та МИНЬКО, перебуваючи у форменому одязі, підійшли до вказаних осіб, представились та зробили усне зауваження з приводу порушення публічного порядку порушення тиші в нічний час та розпивання спиртних напоїв у парку (сквері). У подальшому, між працівниками поліції та вказаними громадянами на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочався конфлікт, під час якого БОНДАР та МИНЬКО застосували до громадян спеціальні засоби, а саме газ сльозоточивої дії та гумові кийки, а потерпілому БОНДАРУ заподіяно легке тілесне ушкодження у вигляді садна в правій підочній ділянці.

При цьому, ідентифікація потерпілого БОНДАРА та свідка МИНЬКА як працівників поліції та безпосередніх учасників вказаних подій (МИНЬКА як акцентованого більш високого за зростом), знайшла своє безсумнівне підтвердження як за результатами допиту цих осіб, обвинуваченого та свідків, так і візуально в суді, що не потребувало спеціальних знань та з усією повнотою зафіксовано на відео фіксації перебігу даного судового процесу.

Суд відхиляє як вочевидь непідтверджені всіма проаналізованими доказами припущення в межах даного провадження первинні дані службового рапорту працівника поліції ОСОБА_63 про те, що 23 лютого 2020 року в парку по вул. Петрицького та Котельникова в м. Києві мала місце бійка між п`яними громадянами (т. 1 а. 79).

Суд також визнає достовірними показання потерпілого БОНДАРА та свідка МИНЬКА про те, що прибувши на місце за викликом вони виявили порушення публічного порядку, а саме розпивання громадянами спиртних напоїв у парку (сквері), порушення тиші в нічний час доби (прослуховування музики з колонки визнала і свідок захисту ШЕЛЕГЕДА), що заважало відпочивати громадянам (наявність заявника), на що було вказаними працівниками поліції зроблено обґрунтоване зауваження, а тому кладе ці їх показання в основу свого вироку, критично з цього приводу оцінюючи, а відтак відкидаючи показання обвинуваченого та інших свідків захисту, які заперечували факти прослуховування музики в парку та розпивання в їх компанії спиртних напоїв, оскільки вони в цій частині спростовані також документованими даними відео записів з портативних реєстраторів поліцейських.

Натомість, твердження в обвинувальному акті про те, що саме обвинувачений ОСОБА_8 розпивав спиртні напої в парку, а тому, як наслідок, діяв у стані сп`яніння, не знайшло свого підтвердження. Стан сп`яніння обвинуваченого не встановлений і в належний спосіб не зафіксований, в тому числі, нарядом поліції, що прибув на місце події за вказаним викликом та під час затримання обвинуваченого, не знайшов правових підстав для визнання в діях обвинуваченого такої обтяжуючої обставини, як перебування у стані алкогольного сп`яніння, і прокурор під час виступу в судових дебатах. За таких умов єдині показання з цього приводу потерпілого БОНДАРА та свідка МИНЬКА суд оцінює за правилами припущення, яке відкидає, а тому показання в цій частині обвинуваченого та свідків захисту визнає достовірними і кладе в основу даного вироку.

Доведений в суді факт розпивання в парку спиртних напоїв іншими громадянами не впливає на оцінку дій обвинуваченого.

Твердження в обвинувальному акті про те, що працівник поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , прибувши на місце виклику, пред`являли свої службові посвідчення, спростовано показаннями потерпілого.

Повідомлені потерпілим та свідком ОСОБА_23 дані про їх групове побиття також не знайшли свого підтвердження, проте ставлять під очевидний сумнів причетність до завданого потерпілому тілесного ушкодження саме обвинуваченого. За таких обставин, враховуючи при цьому і відсутність безумовних судово медичних та документованих даних, показання потерпілого ОСОБА_22 та свідка МИНЬКА про те, що коли БОНДАР після падіння намагався піднятися на руки, потерпілий вдарив його ногою в обличчя, і саме цей удар перебуває у причиновому зв`язку із фактично виявленим садном на обличчі потерпілого, суд оцінює за правилами припущення, а тому відхиляє.

Суд також бере до уваги те, що в умовах нібито прямого та активного нападу з боку осіб, кількість яких значно переважала двох працівників поліції, як про це свідчив потерпілий БОНДАР, йому за його ж показаннями вдавалося декілька разів безперешкодно полишати місце нападу, у службовому автомобілі вчиняти певні дії, при цьому даних про його переслідування під час таких маневрів чи про пошкодження службового автомобіля, коли він в ньому перебував, з боку нападників не має. Ця обставина додатково ставить під сумнівну достовірність повідомлених потерпілим обставин події, окремі з яких, як виявилося, суперечать навіть показанням його напарника.

Твердження в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_8 відреагував зухвало на зауваження працівників поліції, розпочав висловлюватися в їх бік нецензурно, провокував виникнення конфліктної ситуації та розпочав їх штовхати, не припинив свої протиправні дії та не виконав законні вимоги працівників поліції їх припинити, не знайшло свого підтвердження як документально, так і в показаннях жодного із допитаних судом свідків, в тому числі свідка ОСОБА_25 , а єдині з цього приводу показання потерпілого виявилися суперечливими, відтак суд їх оцінює критично як сумнівні, відтак відхиляє.

Твердження в обвинувальному акті про те, що саме ОСОБА_8 повалив працівника поліції ОСОБА_19 на землю, не знайшло свого підтвердження, більш того спростовано показаннями самого потерпілого та свідка МИНЬКА, які на причетність обвинуваченого до таких дій не вказували.

Суд визнає достовірними показання обвинуваченого та всіх свідків захисту щодо обставин застосування працівниками поліції спеціальних засобів по відношенню, спочатку газу до матері обвинуваченого та в бік інших громадян, в тому числі батька обвинуваченого, за відсутності ознак нападу на працівників поліції, потім і гумових кийок в бік обвинуваченого та його батька також за відсутності ознак нападу на працівників поліції, а тому кладе ці показання в основу свого вироку, критично з цього приводу оцінюючи, а відтак відкидаючи показання потерпілого та свідка МИНЬКА, які суперечливо пояснили застосування спецзасобів нападом на працівника поліції і ці їх показання не підтверджені документованими даними записів з портативних відеореєстраторів.

На переконання суду, законність застосування вказаних спецзасобів для припинення виявленого адмінпорушення було сумнівним з точки зору необхідності та допустимості таких заходів примусу до осіб, які вживали спиртні напої та слухали музику в нічній час.

Суд звертає увагу, що у контексті обставин даної справи згідно з правилами п. п. 3-5, 9 та 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення адмінправопорушень, припиняє їх у разі виявлення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адмінпорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про них або події; доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, та осіб, які вчинили адмінпорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Вимоги до поліцейського заходу сформульовані у ст. 29 Закону, при цьому поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції, він має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним (ч. 2), такий захід є необхідним, якщо він заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так й іншим особам (ч. 4), є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди (ч. 5). За правилами ч. 2 ст. 30 Закону поліція застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

За правилами п. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 42 Закону поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати спеціальні засоби ( гумові та пластикові кийки; кайданки та засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії). При цьому, гумові та пластикові кийки застосовуються виключно для: а) відбиття нападу на поліцейського, іншу особу та/або об`єкт, що перебуває під охороною; б) затримання особи, яка вчинила правопорушення і чинить злісну непокору законній вимозі поліцейського; в) припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень (п. 2 ч. 3 ст. 45 Закону), а засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії, застосовуються виключно для: а) відбиття нападу на поліцейського, іншу особу та/або об`єкт, що перебуває під охороною; б) припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень (п. 3 ч. 3 ст. 45 Закону). Поліції (поліцейському) заборонено наносити удари гумовими (пластиковими) кийками по голові, а також повторне застосування засобів, споряджених речовинами сльозогінної та дратівної дії, у межах зони ураження в період дії цих речовин (ч. 4 ст. 45 Закону).

Встановлений порядок застосування поліцейських заходів примусу передбачає, що поліцейський заздалегідь попереджає особу про застосування спеціальних засобів і надає достатньо часу для виконання законної вимоги, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим (ч. 1 ст. 43 Закону). Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення (ч. 4 ст. 43 Закону).

Таким чином, зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставин події, працівник поліції ОСОБА_15 , застосувавши засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії, по відношенню до матері обвинуваченого, а потім відразу повторно і до його батька та інших громадян, діючи відповідно до покладених на нього завдань, не дотримався зазначених вимог Закону. Необхідності у таких діях не було через відсутність ознак нападу на поліцейського, іншу особу та групового порушення громадської безпеки, масових заворушень. Вказаним заходом примусу без попередження не пропорційно заподіяно шкоду охоронюваним законом правам і свободам людини здоров`ю як адресату заходу, так й іншим особам, яка перевищувала блага, для захисту якого він був застосований. Інтенсивність застосування цього заходу примусу було визначено без урахування конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей адресатів його застосування. Крім того, всупереч встановленим заборонам удари гумовим кийком наносились громадянам по голові, а також мало місце повторне застосування засобів, споряджених речовинами сльозогінної та дратівної дії, у межах зони ураження в період дії цих речовин. Непропорційно застосовані заходи примусу призвели до групового порушення громадської безпеки та порядку - шум, ґвалт, нецензурна лайка тривалий час порушували спокій громадян неспівмірно та незрівняно із виявленим поліцейськими таким порушенням на початку, яке вони намагались припинити і яке через незначний час взагалі мало б своє логічне завершення (прибуття таксі за викликом).

Дані про наявність кримінального провадження за фактом перевищення працівниками поліції своїх службових повноважень під час застосування насильства за вказаних обставин до гр-н ОСОБА_28 та ОСОБА_30 (т. 1 а. 224-1) не впливають на оцінку поданих сторонами доказів.

Характеризуючі дані на обвинуваченого ПОБЕРЕЖНИКА (т. 1 а. 209-212) не можуть бути оцінені як докази його винуватості.

У межах даного провадження були проведені впізнання осіб за фотознімками.

Оцінюючи такі докази, суд передусім виходить з того, що пред`явлення особи для впізнання лише за фотознімками не має наслідком недопустимість доказів, але за умови дотримання приписів ст. 228 КПК України. Так, зокрема, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу (ч. 1). Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення (ч. 7).

Натомість, як видно з досліджених судом протоколів пред`явлень осіб для впізнання за фотознімками, всі від 23 лютого 2020 року, які були проведені з потерпілим ОСОБА_16 (т. 1 а. 95-100) та свідком ОСОБА_15 (т. 1 а. 107-112), у цих протоколах відсутні будь-які відомості про осіб, яких учасники вказаних слідчих дій нібито впізнали на відповідних фото, що становить самостійну підставу для визнання даних, які містять такі протоколи пред`явлення особи для впізнання, у кожному випадку недопустимим доказом. Аналогічну позицію з цього приводу висловив і Верховний Суд (див: постанова від 21.07.2020 у справі № 331/2390/17, джерело - https://reyestr.court.gov.ua/Review/90563134; постанова від 24.09.2020 у справі № 306/2629/17, джерело - https://reyestr.court.gov.ua/Review/91855177.

Як також вбачається з вказаних протоколів пред`явлень осіб для впізнання за фотознімками, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, під час з`ясування в осіб, які впізнавали, чи можуть вони впізнати осіб учасників конфлікту, потерпілий ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_15 не повідомляли жодної інформації про зовнішній вигляд, прикмети такої особи, а так само про інші ознаки, за сукупністю яких вони зможуть впізнати нападника. Більш того, фотознімки, що пред`являлися, мали різкі відмінності за розміром зображення осіб, що пред`являлися для впізнання. Так, в кожному випадку впізнання зображення обличчя саме особи, яку впізнавали, було в рази зменшеним на фото в порівняні із зображеннями облич інших осіб, так званих статистів (див., т. 1 а. 96, 99, 108, 111), що вказувало на очевидні ознаки певної системної акцентуації, а відтак суттєво впливало на сприйняття змісту таких фотознімків учасниками слідчих дій.

Отже, суд в порядку ч. 1 ст. 89 КПК України з підстав, передбачених ч. 1 ст. 86 КПК України, визнає недопустимими доказами всі дані, які були встановлені (одержані, здобуті) органом досудового розслідування за результатами пред`явлень осіб для впізнання за фотознімками, які були проведені з потерпілим ОСОБА_16 , свідком ОСОБА_15 та зафіксовані у протоколах цих слідчих дій (т. 1 а. 95-100, 107-112), оскільки в порушення вимог ч. ч. 1 та 7 ст. 228 КПК України ці дані були одержані без наведення у протоколах слідчих дій відомостей про осіб, яких впізнали, без фіксації ознак, за якими учасник слідчої дії міг впізнати фігуранта за фотознімками, а самі фотознімки мали чітко акцентовані системні різкі відмінності між собою за особливостями зображення обличчя осіб, які пред`являлися для впізнання, що суттєво впливало на сприйняття зображення. Відтак, пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками проведено з істотним порушенням норм процесуального законодавства, що впливає на результати самих цих слідчих дій, а протоколи за результатами їх проведення не відповідають вимогам, передбаченим КПК України.

Таким чином, суд за вимогами ч. 2 ст. 86 КПК України при поставленні даного вироку не використовує вказані недопустимі докази, одержані за результатами пред`явлень осіб для впізнання за фотознімками, які були проведені з потерпілим ОСОБА_16 , свідком ОСОБА_15 , і не посилається на них.

Водночас такі висновки суду не впливають на ідентифікаційну здатність абсолютно узгоджених між собою з цього приводу показань обвинуваченого ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_47 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 та ОСОБА_58 , які безспірно ідентифікували як обвинуваченого, так і його батька, як учасників вказаних подій, і сторонами ці дані, які до того ж підтверджені відео фіксацією самих дій, не оспорювались.

Інших доказів, які могли б бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_18 у вчинені вказаного вище злочину, стороною обвинувачення надано не було.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням (постанова Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (джерело: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75286445).

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення за ч. 2 ст. 345 КК України не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому засіданні для того, щоб вважати доведеною причетність обвинуваченого до вчинення цього злочину - заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_13 легкого тілесного ушкодження, тим більше у множині, як про це вказано в обвинувальному акті, під час виконання ним службових обов`язків, тим більше шляхом нанесення декількох ударів ногою по голові потерпілого, як про це також вказано в обвинувальному акті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Вказане встановлено і в ст. 17 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
За таких обставин, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів обвинувачення, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний поданий сторонами доказ та їх сукупність, вважає, що за результатами даного судового розгляду не було доведено поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами, що за вказаних в обвинувальному акті обставин ОСОБА_8 22 лютого 2020 року, близько 23 год. 50 хв., перебуваючи на території парку, розташованого біля будинку № 11 по вул. Петрицького в м. Києві, умисно на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин заподіяв працівникові правоохоронного органу ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження під час виконання ним службових обов`язків, а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, належить виправдати та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вказаний злочин вчинено саме ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 100, 126, 368, 370, 371, п. 2 ч. 1 ст. 373, 374-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням з підстав не доведення того, що злочин вчинено обвинуваченим ОСОБА_64 .

Судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, віднести на рахунок держави.

Речові докази після набрання вироком законної сили: - особисті речі обвинуваченого повернути належному володільцю та використовувати за належністю; диски з відеозаписами - зберігати при матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_65