Ухвала
іменем України
26 серпня 2021 року

м. Київ
справа № 489/2031/17

провадження № 51-4125 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року та вирок Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2021 року щодо нього,
встановив:
За вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, частиною 1 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, частиною 2 статті 187 до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 187 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю цих злочинів та злочинів, за вчинення яких ОСОБА_4 засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2019 року, остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, суд апеляційної інстанції 27 травня 2021 року постановив свій вирок, яким вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року щодо ОСОБА_4 скасував в частині призначеного покарання. ОСОБА_4 призначив покарання за частиною 2 статті 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, за частиною 1 статті 187 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років, за частиною 2 статті 187 у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 187 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до частини 4 статті 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього належного йому майна.
В решті вирок районного судузалишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зокрема, засуджений, посилаючись на недопустимість доказів, не зазначає які докази мали вплив на незаконність судових рішень, і які саме докази він вважає недопустимими.
Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказує на неправильну кваліфікацію його дій, при цьому не наводить доводів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень, та одночасно посилається на невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, чим допустив суперечності у своїй скарзі.

Тобто, така позиція позбавляє суд касаційної інстанції прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги, оскільки засуджений не конкретизує з чим саме він не погоджується з неправильною кваліфікацією його дій за частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 187 КК, частиною 2 статті 187 КК чи з призначеним йому покаранням за цими санкціями закону.
Отже, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Водночас, засуджений у касаційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та вирок апеляційного суду щодо нього з призначенням нового судового розгляду, але при цьому не вказав в суді якої інстанції необхідно призначити новий розгляд даного провадження, тобто такі вимоги викладено не у відповідності до положень статті 436 КК.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2021 року та вирок Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2021 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3