УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.05.2021р. відносно

обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаєві, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

обвинувачений: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

захисник: ОСОБА_7

____________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/812/658/21 Суддя першої інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст. 119 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.119 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки дев`ять місяців двадцять шість днів.

В порядку ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання час його перебування в Державній установі «Миколаївській слідчий ізолятор» за період з 19 квітня 2016 року по 24 січня 2018 року та з 29 вересня до 19 листопада 2019 року з розрахунку один такого перебування за два дні позбавлення волі, та, обмежившись загальним часом його тримання у вказаній установі протягом трьох років дев`яти місяців двадцяти шести днів, звільнено його з-під варти у залі суду.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку із проведенням молекулярно-генетичної експертизи від 27 травня 2016 року № 354 в сумі 6 350 (шість тисяч триста п`ятдесят) грн. 88 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим через м`якість.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05 квітня 2016 року біля 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з іншими мешканцями вказаного домоволодіння, серед яких був і ОСОБА_9 , вживав спиртні напої.
В цей час на подвір`ї між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи умислу на заподіяння ОСОБА_9 смерті та не передбачаючи можливих наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявивши злочинну недбалість, наніс останньому один удар рукою в область голови.
Від цього удару ОСОБА_9 , який сидів навприсядки і також перебував у стані алкогольного сп`яніння, не втримав рівновагу та впав на землю, при падінні вдарившись потиличною частиною голови об забетоновану частину металевого стовпа, який знаходився поруч, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у виді субдурального крововиливу у тім`яно-скроневу область зліва, тотального субарахноїдального крововиливу лівої півкулі головного мозку, який ускладнився набряком і набуханням речовини головного мозку з подальшим вклиненням стовбурових структур у великий потиличний отвір.
Внаслідок отриманої черепно-мозкової травми ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_9 помер в Жовтневій центральній районній лікарні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то апеляційний суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р, висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. В п.4 даної постанови зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви принятого рішення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, який раніше судимий, негативно характеризувався за місцем проживання, позитивно характеризувався будучу в церкві Нове покоління та будучі членом громадської організації оздоровлення української молоді Союз милосердя, де за час перебування зарекомендував себе з позитивного боку; з 09.08.2019 року знаходився в центрі реінтеграції та адаптації ГО ДОО Право на життя, де також зарекомендував себе, як хороша та відповідальна людина.

Як пом`якшуючі покарання обставини, судом було враховано щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання судом було визнано вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, судом першої інстанції було враховано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину - який на місце пригоди викликав карету швидкої допомоги, відвідував потерпілого у лікарні та надавав йому матеріальну допомогу на лікування.

З врахуванням фактичних обставин справи районний суд дійшов висновку, що досягти мети виправлення ОСОБА_5 та запобігти вчиненню ним нового кримінального правопорушення можливо виключно в умовах ізоляції його від суспільства, та призначив покарання у виді позбавлення волі у межах санкції відповідної норми закону про кримінальну відповідальність.

Твердження прокурора щодо того, що суд призначив ОСОБА_5 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, колегія суддів вважає безпідставним.
Так, прокурором в своїй апеляційній скарзі зазначено, що з врахуванням особи обвинуваченого, форми вини, мотивів вчинення злочину, суду апеляційної інстанції потрібно ухвалити свій вирок та призначити обвинуваченому покарання у виді 4 років, що є на 2 місяці більше строку покарання призначеного судом першої інстанції.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті «Особливої частини» КК, що передбачає відповідальність за скоєний злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано скоєний злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань.

Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.

Санкцією ч.1 ст. 119 КК України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, при цьому вказав, що ним береться до уваги, що вчинений злочин є насильницьким та потягнув смерть людини, проте за формою вини є необережним, врахував дані про особу, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.119 КК України.
За такого, на переконання колегії суддів, правових підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через м`якість, у зв`язку з неналежним врахуванням судом першої інстанції даних щодо особи обвинуваченого, форми вини та мотивів вчинення злочину немає та в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного покарання.
Щодо зазначеного прокурором, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального законодавства було призначено покарання обвинуваченому у виді 3 років 9 місяців 26 днів позбавлення волі, тоді як лише зарахування строку попереднього ув`язнення у фактично призначене покарання для визначення його остаточного розміру може бути обчислено у днях, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.2 ст.416 КПК під час нового розгляду в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Заборона щодо погіршення становища обвинуваченого, яка виникає після скасування апеляційним судом рішення першої інстанції з підстав, не зазначених у ч.2 ст.416 КПК, продовжує діяти на весь наступний період кримінального провадження щодо цього обвинуваченого (на всі подальші випадки нового слухання в першій інстанції) незалежно від того, скільки разів здійснюватиметься розгляд у місцевому суді в цьому ж провадженні.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва відносно ОСОБА_5 від 19.11.2019 року було призначено обвинуваченому покарання у виді 3 років 9 місяців 26 днів позбавлення волі і обвинувачений був звільнений з під варти в залі суду.( т.1 а.п.131-133)

Надалі апеляційним судом ухвалою від 07.05.2020 р. було скасовано даний вирок в зв`язку з тим, що в рішенні за наявності суперечливих доказів не було вмотивовано, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а не у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. ( т.1 а.п.174-180)
Отже, за таких обставин, під час нового розгляду в суді першої інстанції було недопустимим погіршення становища обвинуваченого та призначення іншого покарання ніж покарання призначене першим вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва відносно ОСОБА_5 від 19.11.2019 року.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.05.2021р. щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: