ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1730/21 Справа № 203/2005/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000772 від 14 квітня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 19 серпня 2014 року Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік;
- 08 червня 2015 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська з ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.08.2014 року, у вигляді 1 місяця позбавлення волі, остаточно визначено покарання у вигляді 1 року 7 місяців позбавлення волі;
- 12 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців;
- 18 травня 2016 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України дане покарання поглинено покаранням за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12.10.2015 року до 1 року 7 місяців позбавлення волі. Зараховано за ч.5 ст.72 КК України з 27.04.2016 року по 18.05.2016 року. Звільнений 18.10.2016 року з Синельниківської ВК по відбуттю строку покарання;
- 23 травня 2018 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2018 року та остаточно призначено обвинуваченому покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, а також визначено долю речових доказів.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, в період іспитового строку, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності.
Так, ОСОБА_9 13 квітня 2020 року приблизно об 11 годині 55 хвили (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебував поблизу піцерії «Челентано», розташованої за адресою м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд.25/27, де побачив спортивний велосипед зеленого кольору марки «Fort Poison», що належить ОСОБА_10 , який був прив`язаний сталевим тросом до спеціально облаштованої парковки велосипедів, та визначив його об`єктом свого злочинного посягання. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , в той же день і в той самий час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, підійшов до велосипеду зеленого кольору марки «Fort Poison», що належить ОСОБА_10 , та за допомогою кусачок, які мав при собі, перерізав трос, що утримував велосипед на парковці, тим самим встановивши контроль над ним. В подальшому ОСОБА_9 сів на вищевказаний велосипед та поїхав на ньому в невідомому напрямку, тим самим з місця скоєння злочину зник і розпорядився викраденим майном на свій власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_9 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , тим самим завдавши останньому матеріальну шкоду на суму 2840 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 , 13 квітня 2020 року приблизно о 21 годині 18 хвили (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебував поблизу супермаркету «Сільпо», розташованого за адресою м. Дніпро, вул. Новокримська, буд. 3а, де побачив спортивний велосипед чорно-червоного кольору марки «Наго Flightline», що належить ОСОБА_11 , який був прив`язаний сталевим тросом до металевого поручню сходів, та визначив вищевказаний велосипед об`єктом свого злочинного посягання. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , в той же день і в той самий час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, підійшов до велосипеду чорно-червоного кольору марки «Наго Flightline», що належить ОСОБА_11 , та за допомогою кусачок, які мав при собі, перерізав трос, що утримував велосипед на місці, тим самим встановивши контроль над ним. В подальшому ОСОБА_9 сів на вищевказаний велосипед та поїхав на ньому в невідомому напрямку, тим самим з місця скоєння злочину зник і розпорядився викраденим майном на свій власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_9 діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , тим самим завдавши останньому матеріальну шкоду на суму 5822 гривень 50 копійок.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити та призначити останньому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі внаслідок суворості. На переконання захисника, призначаючи покарання суд не надав оцінки тим обставинам, що обвинувачений усунув заподіяну шкоду, визнав свою вину, щиро розкаявся, працював зі слідством після затримання, погодився на скорочений розгляд провадження. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що обвинувачений має численні хвороби, а також не було враховано невеликий розмір викраденого, повернення майна потерпілим та думку останніх, які не мали жодних претензій до обвинуваченого та не наполягали на призначенні суворого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії нетяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, страждає на хронічні захворювання: вірусний гепатит, орофарингінальний кандидоз, хронічний панкреатит, енцефалопатія складного ґенезу.
В якості обставин, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, а в якості таких, що його обтяжують, - рецидив злочину.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_9 покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, як і покарання призначене йому за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Доводи захисника про те, що обвинувачений усунув заподіяну шкоду, а потерпілі не наполягали на призначенні суворого покарання, на думку суду, не заслуговують на увагу.
Враховуючи те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, новий злочин вчинив в період іспитового строку, вказані ним обставини хоча і мають місце, проте не можуть слугувати підставою для призначення менш суворого покарання.
За цих підстав не заслуговують на увагу й твердження захисту про наявність у обвинуваченого численних хвороб.
З огляду на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4