Справа №585/2538/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/494/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 грудня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким,-

ВСТАНОВИЛА:

06.10.2020 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

03.12.2020 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області в задоволенні вказаного клопотання засудженого відмовлено у зв`язку з тим, що на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.12.2020 року, скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, апелянт вказує, що на сьогоднішній день відбув більше 17 років позбавлення волі в умовах тримання з максимальним рівнем безпеки, а подальше його тримання під вартою порушує ст. 3 ЄСПЛ, що офіційно встановлено рішенням ЄСПЛ по справі «Петухов проти України № 2», згідно з яким до засуджених більше не може застосовуватись покарання у виді довічного позбавлення волі.

У доводах своєї апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що з клопотанням про звільнення у порядку ст. ст. 81, 82, 87 КК України він не звертався, однак відмовляючи у його вимогах суд першої інстанції посилався саме на норми законодавства щодо умовно-дострокового звільнення та заміну покарання на більш м`яке покарання.

З огляду на викладене, засуджений категорично не погоджувався з висновком суду першої інстанції, що підставою для відмови у задоволенні його клопотання може слугувати відсутність в законодавстві України механізму заміни довічного покарання на покарання з визначеним строком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги засудженого, просили їх задовольнити, заперечення прокурора проти вимог апеляційної скарги засудженого, який просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2003 року ОСОБА_7 засуджено за п.п. 2, 4, 7 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

До Роменського міськрайонного суду Сумської області засуджений звертався із клопотанням про заміну довічного позбавлення волі на більш м`який вид покарання. У своїй заяві посилався на рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України», визнавши, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі позбавляє його перспективи на умовно-дострокове звільнення та суперечить ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважав, що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.12.2020 року у задоволенні вимог вказаного клопотання засудженого судом було відмовлено.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та зміст доводів апеляційної скарги засудженого, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, посилання засудженого ОСОБА_7 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні ЄСПЛ від 09.07.2013 у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» (Vinter and others v. the United Kingdom) заяви № 66069/09, 130/10 та 3896/10) у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі носять абстрактний характер і не ґрунтується на засадах національного законодавства, тому колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Зокрема, законом України про кримінальну відповідальність на цей час фактично передбачена можливість заміни засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років актом про помилування (ст. 87 КК), тобто законодавцем гарантовано право засудженого до найсуворішого виду покарання бути «достроково звільненим», але за наявності певних обставин та рішення глави держави, що не суперечить Конвенції та вказаному рішенню ЄСПЛ. При цьому колегія суддів зазначає, що національним законодавством України не передбачено будь-якого іншого способу вирішення порушеного засудженим ОСОБА_7 питання.

Посилання в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 щодо неврахуванням судом дійсних підстав його звернення до суду, а саме наявність рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України», відповідно до якого довічне позбавлення волі у тому виді, що існує в Україні, є жорстоким поводженням, та його застосування суперечить нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає безпідставним , оскільки судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, дане рішення ЄСПЛ було враховане.

Разом з тим, вимоги засудженого стосовно того, що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» є колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки можливість заміни покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Пєтухов проти України», зміст якого зводиться до того, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення, на які посилається в апеляційній скарзі засуджений, перш за все, стосуються обов`язку держави виконати рішення ЄСПЛ, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням. Враховуючи баланс інтересів щодо довічно ув`язнених, слід також приймати до уваги, що це зазвичай особи, які скоїли особливо тяжкі злочини насильницькі злочини, є жертви, які від них постраждали, є незворотні наслідки у вигляді смерті певних осіб, тому держава має створити певний правовий механізм, який дасть розуміння довічно ув`язненим, що за сукупності певних умов їх питання буде переглянуто.

Частина 1 ст. 64 КК України передбачає, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Частина 2 ст. 87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що на теперішній час в державі відсутня процесуальна процедура заміни покарання особі, яка засуджена до довічного позбавлення волі, або умовно-дострокове звільнення такої особи, але на теперішній час в України існує інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, що в повній мірі відповідає вимогам міжнародного та національного права, тому незгода засудженого з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності в Україні механізму заміни покарання на більш м`яке для довічного позбавлення волі та не відповідність їх нормам міжнародного та національного права є безпідставними.

За таких обставин доводи засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду незаконна є безпідставними, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.12.2020 року, якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4