В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000064 за апеляційною скаргою в.о. начальника Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 та ч. 2 ст. 345 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати засудженим за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, та визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. В ході апеляційного розгляду повторно дослідити письмові докази та допитати потерпілого та свідків.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2021 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 та ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.; за ч. 2 ст. 345 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням, відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 345 КК України, вважає, що оскаржуваний вирок в іншій частині підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд першої інстанції посилаючись на п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво» безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 369 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України, не врахувавши, що на час винесення вказаної постанови пленуму, ст. 369 КК України була в іншій редакції, а саме давання хабара, та не мала у своєму тексті інші склади.

Окрім того, вказує, що судом призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 тис. грн., хоча станом на час вчинення кримінального правопорушення, а саме 14 березня 2020 року ч. 1 ст. 369 КК України передбачала відповідальність у виді штрафу в сумі від 500 до 750 тис. грн., що становить від 8500 до 12 750 тис. грн.

На думку апелянта, суд першої інстанції, помилково застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, оскільки відповідно до вимог ст. 45 КК України, ч. 1 ст. 369 КК України відноситься до корупційних злочинів, що позбавляє можливості його звільнення від кримінальної відповідальності.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Суд визнав доведеним, що 14 березня 2020 року о 00 годині 47 хвилин ОСОБА_6 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ГАЗ 2752», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Кузьменка в смт. Березнегувате Миколаївської області, у зв`язку з порушенням п.31.4.3 «В» Правил дорожнього руху України, був зупинений нарядом сектору реагування патрульної поліції № 3 Березнегуватського відділення поліції Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області, у складі тимчасово виконуючого обов`язки начальника СРПП лейтенанта поліції ОСОБА_9 і поліцейського водія капрала поліції ОСОБА_10 , які запропонували йому надати посвідчення водія і реєстраційний талон на транспортний засіб з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Після надання працівникам патрульної поліції вказаних документів у ОСОБА_6 , який усвідомлював можливість встановлення факту вживання ним алкогольних напоїв та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, з метою уникнення відповідальності виник злочинний умисел, направлений на надання службовим особам неправомірної вигоди за не вчинення ними дій, спрямованих на складання протоколів про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.130 КУпАП.
Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , перебуваючи на тому ж місці і в той же час, із вищевказаного автомобіля дістав грошову банкноту номіналом 100 доларів США і грошову купюру номіналом 500 грн. та, під видом страхового полісу, умисно спробував передати їх капралу поліції ОСОБА_10 і лейтенанту поліції ОСОБА_9 , а почувши від них відмову в одержанні грошових коштів, почав вмовляти їх взяти вказані кошти та переконувати в законності зазначених дій.

В ході спілкування з ОСОБА_6 працівники патрульної поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» або прослідувати до медичного закладу для проходження огляду. Однак він від вказаного відмовився та, з метою уникнення відповідальності, почав йти звідти в напрямку Березнегуватської ЗОШ, в зв`язку з чим був затриманий лейтенантом поліції ОСОБА_9 та поміщений до службового автомобіля «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився по вул. Партизанська, 18 в смт. Березнегувате, для складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Перебуваючи у вказаному автомобілі о 01 годині 55 хвилин. у ОСОБА_6 , в зв`язку з відмовою працівників патрульної поліції від отримання неправомірної вигоди та складання у відношенні нього протоколів про адміністративне правопорушення, виник злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, в зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , перебуваючи на задньому сидінні вказаного автомобіля у той час, як лейтенант поліції ОСОБА_9 сидів на передньому сидінні автомобіля та повернувся до нього обличчям, долонею лівої руки двічі завдав йому удару в обличчя, а згодом, вийшовши разом з ним зі службового автомобіля, кулаком правої руки завдав йому одного удару в обличчя, а правою ногою одного удару в пах, спричинивши лейтенанту поліції ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої губи справа, крововиливів на слизовій верхньої та нижньої губи справа і зліва, забою м`яких тканин в ділянці кута нижньої щелепи зліва та травматичний періодонтит нижніх зубів справа і зліва.

Дії ОСОБА_6 судом на підставі п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво» було перекваліфіковано з ч. 1 ст. 369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує вигоду, дії з використанням наданої їй влади чи службового становища на ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України, як закінчений замах на надання службовій особі неправомірної вигоди, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, а також кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до вироку, суд першої інстанції визнав доведеним, що 14 березня 2020 року о 00 годині 47 хвилин ОСОБА_6 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ГАЗ 2752», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Кузьменка в смт. Березнегувате Миколаївської області, у зв`язку з порушенням п.31.4.3 «В» Правил дорожнього руху України, був зупинений нарядом сектору реагування патрульної поліції № 3 Березнегуватського відділення поліції Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області, у складі тимчасово виконуючого обов`язки начальника СРПП лейтенанта поліції ОСОБА_9 і поліцейського водія капрала поліції ОСОБА_10 , які запропонували ОСОБА_6 надати посвідчення водія і реєстраційний талон на транспортний засіб з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Після надання працівникам патрульної поліції вказаних документів у ОСОБА_6 , який усвідомлював можливість встановлення факту вживання ним алкогольних напоїв та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, з метою уникнення відповідальності, виник злочинний умисел, направлений на надання службовим особам неправомірної вигоди за не вчинення ними дій, спрямованих на складання протоколів про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , перебуваючи на тому ж місці і в той же час, із вищевказаного автомобіля дістав грошову банкноту номіналом 100 доларів США і грошову купюру номіналом 500 грн. та, під видом страхового полісу, умисно намагався передати їх капралу поліції ОСОБА_10 і лейтенанту поліції ОСОБА_9 , а почувши від них відмову, почав вмовляти їх взяти вказані кошти та переконувати в законності зазначених дій.

В ході спілкування з ОСОБА_6 працівники патрульної поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» або прослідувати до медичного закладу для проходження огляду. Однак, обвинувачений від вказаного відмовився та, з метою уникнення відповідальності, намагався залишити місце події, в зв`язку з чим був затриманий лейтенантом поліції ОСОБА_9 та поміщений до службового автомобіля «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився по вул. Партизанська, 18 в смт. Березнегувате, для складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Перебуваючи у вказаному автомобілі о 01 годині 55 хвилин. у ОСОБА_6 , в зв`язку з відмовою працівників патрульної поліції від отримання неправомірної вигоди та складання у відношенні нього протоколів про адміністративне правопорушення, виник злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, в зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , перебуваючи на задньому сидінні вказаного автомобіля у той час, як лейтенант поліції ОСОБА_9 сидів на передньому сидінні автомобіля та повернувся до нього обличчям, долонею лівої руки двічі завдав йому удару в обличчя, а згодом, вийшовши разом з ним зі службового автомобіля, кулаком правої руки завдав йому іще одного удару в обличчя, а правою ногою одного удару в пах, спричинивши лейтенанту поліції ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої губи справа, крововиливів на слизовій верхньої та нижньої губи справа і зліва, забою м`яких тканин в ділянці кута нижньої щелепи зліва та травматичний періодонтит нижніх зубів справа і зліва.

Стороною обвинувачення, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує вигоду, дії з використанням влади чи службового становища та за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

При ухвалені вироку, судом першої інстанції дії ОСОБА_6 щодо спричинення потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень кваліфіковані за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків і в цій частині вирок не оскаржується.

Дії ОСОБА_6 щодо пропозиції неправомірної вигоди співробітникам поліції судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст.369 КК України, як закінчений замах на надання службовій особі неправомірної вигоди, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Своє рішення суд обґрунтував, посилаючись на приписи п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 26.04.2002р. «Про судову практику у справах про хабарництво» .
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, щодо пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує вигоду, дії з використанням влади чи службового становища, і встановлені судом фактичні обставини злочину учасниками судового провадження не оспорюються, дійшов невірного висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за цим епізодом за ч.2 ст.15 ч.1 ст.369 КК України, як закінчений замах на надання службовій особі неправомірної вигоди, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 виконав всі дії щодо пропозиції передати капралу поліції ОСОБА_10 і лейтенанту поліції ОСОБА_9 неправомірної вигоди, за не вчинення ними дій, спрямованих на складання стосовно нього протоколів про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.130 КУпАП.

А саме, висловив службовим особам намір про надання неправомірної вигоди, за не вчинення в його інтересах дії з використанням наданого, працівникам поліції службового становища. Злочин, передбачений ч.1 ст. 369 КК України, є закінченим з моменту пропозиції чи обіцянки неправомірної вигоди, які характеризується проханням вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Цей злочин із формальним складом, який у формі пропозиції неправомірної вигоди визнається закінченим з моменту її доведення до відома службової особи.

Тому дії ОСОБА_6 за цим епізодом слід кваліфікувати за ч.1 ст. 369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує вигоду, дії з використанням влади чи службового становища.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання суду першої інстанції, при кваліфікації дій обвинуваченого, на п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 26.04.2002р. «Про судову практику у справах про хабарництво», оскільки, судом не враховано, що на час винесення вказаної постанови пленуму, ст.369 КК України була в іншій редакції, а саме давання хабаря, та не мала у своєму тексті інші склади, такі як пропозиція чи обіцянка службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, апеляційній суд дійшов наступного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.369 КК України у виді грошового стягнення, а за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі в межах ближче до мінімальних санкцій частин статей обвинувачення, із застосуванням ст.70 КК України за правилами поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд першої інстанції невірно застосував закон про кримінальну відповідальність з огляду на наступне.

Судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.369 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.345 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнено останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Разом з тим, на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, (14.03.2020р.), санкція зазначеної статті, визначала відповідальність у виді штрафу в розмірі від 500 до 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить від 8 500грн. до 12 750грн, натомість суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання за цією нормою закону у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000грн чим порушив вимоги ст.65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання, оскільки вийшов за межі максимального розміру штрафу, визначеного санкцією ч.1 ст. 369 КК України.

Крім того, в порушення вимог ст. 75 КК України, суд першої інстанції звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тоді як зазначена норма закону містить заборону щодо звільнення особи від відбування покарання з випробуванням вразі її засудження за корупційний злочин. Так, за вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні корупційного злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, тому до нього не може бути застосований інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно цього злочину та за сукупністю злочинів.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Системний аналіз статей 408, 420 та 421 КПК України вказує на те, що апеляційний суд ухвалює рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, у формі вироку, а в решті випадків - у формі ухвали.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 309/2466/18, провадження № 51-2770кмо19, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду звертає увагу на те, що з огляду на положення статей 420, 421 КПК рішення про призначення особі покарання, у тому числі менш суворого, але яке підлягає реальному відбуванню, замість призначеного судом першої інстанції покарання, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, ухвалюється судом апеляційної інстанції у формі вироку.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги вимоги ст. 420, 421 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 369 КК України та в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити в цій частині свій вирок.

Колегія суддів при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, його виду та розміру, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою пенсійного віку, характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, а також і те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, є особою пенсійного віку, характер вчиненого, який є нетяжким злочином, а отже наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи, що злочин, передбачений ч.2 ст. 345 КК України, не відноситься до корупційних злочинів, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання за вчинення цього злочину у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500грн., із застосуванням положень ст.69 КК України та за ч.1 ст. 369 КК України у виді штрафу в межах санкції цієї статті, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 злочину.

З врахуванням викладеного, відповідно до положень ст.404 КПК України, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України,

У х в а л и в: :

Апеляційну скаргу в.о. начальника Березнегуватського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 в частині засудження за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 369 КК України та призначеного покарання _- скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 345 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12 750грн.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.345 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12 750грн.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: