Справа №: 401/2916/17
провадження №: 1-кп/398/98/22
УХВАЛА
Іменем України

"17" лютого 2022 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні провадження №0000391 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час судового засідання від захисника надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, так як порушено вимоги ст. 291 КПК України.

Обвинувачений підтримав свого адвоката, а прокурор заперечила щодо задоволення даного клопотання.

Заслухавши сторін та дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

При цьому суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених порушень закону, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Проте, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження як верховенство права і законність.

Відповідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, ч. 4 ст. 110 КПК України та згідно з п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.

Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом встановлено, що ні в викладі фактичних обставин, ні в формулюванні обвинувачення не вказано розподіл ролей для здійснення плану розбійного нападу, вчиненого за попередньою змовою та групою осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (дана особа, згідно обвинувального акту, не обвинувачується та не є засудженою)).

Отже, обвинувальний акт не містить обставин, які визначають форму умислу, корисливий мотив та мету дій трьох осіб, тривалий час обвинувальний акт не зазнавав змін і до нього не вносилися уточнення.

Суд приходить до переконання, що зазначені недоліки обвинувального акту спричинять неповноту судового розгляду.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами ст. 291 КПК України, а тому, у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеності його вини та достатності зібраних для цього доказів. Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України.

Невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, створює перешкоди здійсненню процедури судового розгляду.

Більш того, сам обвинувальний акт є неякісною копією на якій містяться написи, а також розписка про вручення обвинувального акту, реєстру та цивільного позову ОСОБА_5 є також неякісною копією, що у свою чергу вказує про відсутність оригіналу розписки про отримання вище вказаних процесуальних документів.

П. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України вимагає додати до обвинувального акту розписку підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування, а не неякісну копію, що ставить під сумнів особистого вручення з оригіналом підпису.

Відсутність розписки про вручення обвинуваченому копії обвинувального акта є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати інший, більш м який.

Заслухавши думки учасників процесу та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, згідно ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Судом взято до уваги те, що ОСОБА_5 будучи неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, сімейний стан обвинуваченого, зокрема ОСОБА_5 розлучений, офіційно не працює та суспільно-корисною працею не займається.

Отже, зазначене свідчить про відсутність у обвинуваченого законного джерела доходу, а відтак ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень. Усвідомлюючи суворість можливого покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду у разі не застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою закінчується 19 лютого 2022 року, до спливу якого кримінальне провадження не може бути завершене з об`єктивних підстав, тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що заявлені ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і на даний час існують, а саме - ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Документи, які надані на підтвердження міцних соціальних зв`язків суд оцінює критично.

Таким чином, суду не надано будь-яких даних стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, відтак підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а обраний запобіжний захід необхідно продовжити.

Керуючись ст. 291, 314 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000391 від 07.03.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу задоволити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів: з 17 лютого 2022 року до 17 квітня 2022 року, включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_9 НЕРОДА