ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2617/21 Справа № 174/212/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000001 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, останній раз:
- 17.02.2020 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15.07.2020 року покарання приведено у відповідність до нового закону, вважається засудженою за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію її дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, та призначити їй покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нею було вчинено кримінальний проступок та нетяжкий злочин, щиро кається, відшкодувала матеріальну шкоду.
Вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; - за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі ч.1 ст.71, п. б п.1 ч.1 ст.72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , 16.02.2021 року, близько 10.40 годин, знаходячись разом з ОСОБА_9 на кухні в квартирі АДРЕСА_2 , побачила, як останній поклав до гаманця банківську платіжну картку, в результаті чого в ОСОБА_8 виник злочинний намір, спрямований на викрадення даної картки, належної ОСОБА_9 , з метою подальшого зняття готівкових коштів з вказаного рахунку, тобто з корисливою метою.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , 16.02.2021 року, близько 10.45 годин, продовжуючи знаходитись на кухні вказаної квартири, передбачаючи, що на рахунку, доступ до якого забезпечується за допомогою вказаної банківської платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , можуть знаходитись грошові кошти, діючи умисно, усвідомлюючи те, що вказана картка їй не належить, маючи злочинний намір, спрямований на викрадення вказаної банківської платіжної картки, та корисливий мотив подальшого таємного викрадення грошових коштів, які знаходяться на банківському рахунку, скориставшись тим, що ОСОБА_9 за її діями не спостерігає, діючи таємно, витягла з гаманця банківську платіжну картку останнього, яку поклала до своєї кишені для подальшого використання, тобто таким чином викрала її.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» N 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" N 2346-ІП від 5 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" N 2121-ІП від 7 грудня 2000 року, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. При цьому одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо), які являють собою емітовані в установленому законодавством порядку пластикові чи іншого виду картки, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банка) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Тобто, платіжні картки як платіжні інструменти - засоби доступу до банківських рахунків, повністю відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів.
Повторно, 16.02.2021 року, близько 10.50 годин, ОСОБА_8 , маючи при собі викрадену банківську платіжну картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_9 , направилась до банкомату АТ КБ «Приватбанк» з метою таємного викрадення грошових коштів з вказаного рахунку.
В той же день, тобто 16.02.2021 року, в період часу з 11.18 годин до 11.20 годин, ОСОБА_8 , знаходячись біля банкомату АТ КБ «Приватбанк» по вул.Центральна, 26, м.Вільногірська Дніпропетровської області, маючи на меті таємне викрадення грошових коштів з банківської платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, скориставшись вказаною вище карткою, здійснила дві операції зняття грошових коштів, і таким чином вчинила їх крадіжку з вищевказаного банківського рахунку на загальну суму 6200 грн, якими розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.
Повторно, 23.02.2021 року, близько 22.00 години, ОСОБА_8 знаходилась в квартирі АДРЕСА_3 , де у неї раптово виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_10 ..
В той же день, тобто 23.02.2021 року, близько 22.10 годин, ОСОБА_8 , продовжуючи знаходитись у вказаній квартирі, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за її злочинними діями не спостерігають сторонні особи, пройшла до кімнати, де діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрала різне майно ОСОБА_10 , після чого, з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 2174,50 грн.
Кримінальне провадження розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченої, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність її вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима за вчинення умисних злочинів, вчинила кримінальні правопорушення в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, розлучена, позбавлена батьківських прав; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочину.
Також судом враховано досудову доповідь, складену Верхньодніпровським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, згідно із яким, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, виконання покарання у громаді можливо у винятковому випадку за умови покладення на обвинувачену обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з місяці.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані обставини, на які посилається обвинувачена у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання, а саме, що вона вчинила кримінальний проступок та нетяжкий злочин, щиро кається, а тому вказані обставини не підлягають повторному врахуванню.
Посилання обвинуваченої на те, що вона відшкодувала матеріальну шкоду, є безпідставним, оскільки шкода, завдана обвинуваченою потерпілому ОСОБА_10 була відшкодована шляхом повернення викраденого майна вироком суду, а не бажанням ОСОБА_8 виправити ситуацію.
Крім того, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченою обставини не можуть бути підставами для призначення їй покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої - рецидив злочинів, особи обвинуваченої, яка раніше судима, виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що підстави для пом`якшення покарання, призначеного на підставі ст.71 КК України відсутні, оскільки ОСОБА_8 має судимість за попереднім вироком.
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для її виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог її апеляційної скарги, вважаючи доводи обвинуваченої не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року залишити без задоволення.
Вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4