ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/5223/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2949/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їхніх захисників відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обох обвинувачених та їхніх захисників, прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 21 07 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв, Харківської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 12 04 2016 року вироком Чугуївського міського суду за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 год.,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Визначено, що початок строку покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід обчислювати з моменту фактичного їх затримання з 14 05 2018 року, зарахувавши в строк покарання строк перебування під вартою.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

14 05 2018 року в період часу з 00 год. 30 хв. до 02:00 год., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою у групі осіб сумісно з ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебували біля входу у магазин ТОВ «Спіка-Оіл», що розташований на території АЗС, за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Коробочкине, вул. Ростовська, 1-а, де, реалізуючи раптово виниклий намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та бажаючи діяти саме таким чином, ставлячи за мету умисне позбавлення життя ОСОБА_13 з мотивів особистих неприязних відносин викликаних образливою, як на думку обвинувачених поведінкою ОСОБА_13 у відношенні до ОСОБА_14 , почали разом по черзі наносити численні удари в область життєво важливих органів ОСОБА_13 .

Так, ОСОБА_7 сумісно з ОСОБА_8 , знаходились у вказаний період часу біля входу у магазин ТОВ «Спіка-Оіл», де на відстані 2-3 метрів від входу ОСОБА_7 з метою реалізації свого умислу, направленого на умисне позбавлення життя ОСОБА_13 , підійшов до останнього та наніс йому почергово не менше п`яти ударів кулаком правої руки по спині та грудній клітині, який в цей час знаходився у положенні лежачи.

ОСОБА_8 , стоячи позаду ОСОБА_13 , повалив останнього на поверхню землі, схопив його руками за верхній одяг та почав волочити по землі на відстань близько 2-3 метрів у напрямку сходів до входу у зазначений магазин. Доволочивши його до місця призначення, ОСОБА_8 залишив ОСОБА_13 у положенні сидячи та наніс йому три почергові удари кулаком правої руки по голові.

Після волочіння та побиття ОСОБА_8 ОСОБА_13 , ОСОБА_7 знов підійшов до ОСОБА_13 , який лежав на землі, та наніс йому почергово правою ногою не менше п`яти ударів в голову та по тулубу.

Надалі ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, відволік ОСОБА_13 від сходинок на відстань близько 2-3 метрів, схопив ОСОБА_13 за верхній одяг та почав волочити його по землі у напрямку магазину до сходів. Дотягнувши його до сходів, ОСОБА_8 залишив останнього в положенні лежачи спиною на землі, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжили по черзі наносити ногами не менше ніж по п`ять ударів кожен в область тулуба, грудної клітини, голови ОСОБА_13 , який намагався піднятися на ноги, але ОСОБА_8 , в цей час знаходячись позаду, штовхнув його руками у спину від чого потерпілий впав та вдарився обличчям об східці.

Далі нападники відтягнули ОСОБА_13 від сходів на відстань близько 20-25 м та залишили його в положенні лежачи на правому боці на поверхні землі. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли йому багаточисленні удари руками та ногами кожен не менше 6 ударів в область голови, грудної клітини та кінцівок. Далі ОСОБА_7 роздягнув ОСОБА_13 та покинули його в такому стані на поверхні землі.

В результаті умисних злочинних сумісних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження голови, шиї, тулубу, кінцівок:

- голови: численні синці, садна та рани на обличчі, перелами нижньої щелепи з двох сторін, уламковий перелам кісток носу, обширні зони крововиливів у м`які покрови голови зліва та справа; крововиливи під м`які оболонки головного мозку;

- шиї: садна та синці на шиї, перелам обох рогів під`язикової кістки;

- тулубу: численні садна та синці, перелами багатьох ребер з обох сторін по декільком лініям та перелам грудини, крововилив у плевральні та черевну порожнини, ділянки забою правої легені, розрив селезінки, крововилив у зв`язку печінки та легеневий стовбур, крововилив у ліву позачеревну зону зліва, навколониркову жирову клітковину зліва, в шву надниркову залозу, у великий сальник;

- кінцівок: синці та садна на верхніх та нижніх кінцівках.

За ступенем тяжкості вказана травма грудної клітини у вигляді численних переламів ребер та грудини з забоєм легень та утворенням гемотораксу, а також травма органів черевної порожнини у вигляді розриву селезінки та утворенням гемоперитонеума кваліфікуються за критерієм небезпеки для життя як тяжке тілесне ушкодження, перелами щелепи, під`язикової кістки мають ознаки ушкоджень середньої за критерієм тривалості розладу здоров`я (більше 21 доби); перелам кісток носу обличчя - легкі тілесні ушкодження, які викликали розлад здоров`я на термін але менше 21 доби; окремі синці та садна - легкі тілесні ушкодження (п.2.1.1.а; п.2.1.2., п.2.1.3 а,б,г,2.3.2.6 Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень).

В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер на місці.

Причиною смерті ОСОБА_13 явилась тупа травма тулуба у вигляді численних переламів ребер та грудини, яка супроводжувалася крововиливом у плевральні порожнини на фоні травми органів черевної порожнини та голови та яка знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Вказані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковані судом за п.12 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб (т.4 а.с.8-13).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити призначити йому більш м`яке покарання, оскільки він має захворювання психологічного характеру.

Також просив суд врахувати, що він не мав умислу на заподіяння смерті потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити, застосувати щодо нього положення ст.69 КК України та пом`якшити покарання.

В обґрунтування таких вимог вказав, що повністю усвідомив свою провину та розкаюється у скоєному.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 також подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин даного кримінального провадження, просила оскаржуваний вирок змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з п.12 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

В обґрунтування таких вимог зазначила, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діяли з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого є помилковим, оскільки обвинувачені не передбачали настання смерті потерпілого та не бажали цього. Смерть настала як наслідок після тяжких тілесних ушкоджень.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи таку вимогу, захисник послався на те, що судом допитано двох свідків, які не являлися очевидцями події, однак не допитано свідка ОСОБА_14 , яка є очевидцем подій, що мали місце 14 05 2018 року, та була допитана в якості свідка під час досудового розслідування.

Крім того, захисник звернув увагу на п.25 висновку судово-медичного експерта від 15 07 2018 року, в якому вказано, що в крові потерпілого виявлено етиловий спирт у концентрації 3,55 ‰, що на його думку, може свідчити про те, що смерть потерпілого настала внаслідок важкого отруєння.

На вказаний вирок подав також апеляційну скаргу прокурор, в якій, не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинувачених, просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості злочину в силу його м`якості.

Просив ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обом, покарання на п.12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

Такі вимоги прокурор обґрунтував тим, що призначене обвинуваченим покарання є надмірно м`яким і не сприятиме їх виправленню.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив задовольнити її вимоги та призначити йому більш м`яке покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 вказала, що її позиція дещо різниться від позиції її підзахисного, однак не суперечить їй, тому просила задовольнити вимоги її апеляційної скарги у повному обсязі та перекваліфікувати дії обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив задовольнити вимоги поданої ним апеляційної скарги. Зазначив, що не мав умислу на вбивство потерпілого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 навів доводи, аналогічні тим, що містяться в його апеляційній скарзі, наполягав на задоволенні його апеляційних вимог.

Підтримав позицію свого підзахисного щодо необхідності призначення йому покарання з урахуванням положень ст.69 КК України.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Потерпіла та її представник підтримали позицію прокурора, заперечували проти задоволення вимог апеляційних скарг сторони захисту.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи апелянтів, та їх думку щодо апеляційних скарг опонентів, з`ясувавши позицію потерпілої та її представника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково, не заперечував проти спричинення ОСОБА_13 численних тілесних ушкоджень по різним частинам тіла останнього, однак вказав, що умислу на вбивство не було. Причиною побиття ОСОБА_13 вважає конфлікт з ним з приводу образливої поведінки до його сестри ОСОБА_14 та використання потерпілим образливих слів на його адресу, внаслідок чого він вже не міг контролювати свої дії.

Обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, посилався на те, що вбивати ОСОБА_13 не хотів, хоча не заперечував проти нанесення останньому численних ударів по різним частинам тіла.

В судовому засіданні апеляційного суду обидва обвинувачені наполягали на тому, що умислу на вбивство потерпілого у них не було.

Незалежно від такої позиції обвинувачених, їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме п.12 ч.2 ст.115 КК України підтверджується даними як об`єктивних, так і суб`єктивних доказів, які в деталях узгоджуються між собою, є належними та допустимими.

Доводи обвинувачених та їхніх захисників, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судових засіданнях за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за пред`явленим їм обвинуваченням на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показам потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_15 , які не були безпосередніми свідками подій, що мали місце 14 05 2018 року, а також досліджено та покладено в основу обвинувального вироку наступні докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 14 05 2018 року було зареєстровано кримінальне провадження №0000766 на підставі повідомлення про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією п.12 ч.2 ст. 115 КК України (т.1 а.с.1).

- рапорт старшого інспектора-чергового СРПП №2 Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області про надходження повідомлення зі служби 102 про те, що 14 05 2018 о 06 год. 26 хв. в с. Коробочкине Чугуївського району вул. Траса на АЗС виявлено чоловіка, повністю голого, побитого, голова в крові.

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 14 05 2018 року;

- протокол огляду місця події від 14 05 2018 року з фототаблицями до нього (т.1 а.с.26-31,35-55);

- постанову слідчого від 14 05 2018 року;

- висновок експерта № 12-17-165-Чт/18 від 15 07 2018 року щодо виявлених тілесних ушкоджень та причин смерті потерпілого ( т.1 а.с.74-79);

- протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 05 2018 року (т.1 а.с.93-95, 96-98, 99-101);

- протоколи про затримання обвинувачених від 14 05 2018 року;

- постанову слідчого від 14 05 2018 року (т.1 а.с.158);

- ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 16 05 2018 року;

- протокол огляду місця події від 14 05 2018 року з фототаблицями до нього (т.1 а.с.161,162-163);

- постанову слідчого від 14 05 2018 року (т.1 а.с.167-168);

- надані ТОВ «Спіка-Оіл» на запит по кримінальному провадженню 14 05 2018року матеріали відеозаписів з камер зовнішнього та внутрішнього відеоспостереження, розташованих на території АЗС «Спіка» за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Коробочкіно, вул. Ростовська.1-А. у період часу з 22:00 год. 13 05 2018 по 04:00 год. 14 05 2018 року (а.с.196). Носії інформації DVD диски, на яких перебувають відеозаписи з камер зовнішнього та внутрішнього спостереження визнано речовими доказами в кримінальному провадженні (т.1 а.с.198-199), на які ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 16 05 2018 накладено арешт (т.1 а.с.204-205);

- протоколи отримання зразків для проведення експертизи від 24 05 2018 року (т.1 а.с.208,209).

- висновки експерта судово-імунологічного дослідження речових доказів №14/606-С/18 від 13 07 2018 року (т.2 а.с.20-23);

- висновки експерта судово-імунологічного дослідження речових доказів №14/601-С/18 від 13 07 2018 , №14/602-С/18 від 13 07 2018 року та №14/602-С/18 від 13 07 2018 року (т.2 а.с.24-26,43-45, 46-48);

- висновки експерта судово-імунологічного дослідження речових доказів №14/600-С/18 від 22 06 2018 року (т.2 а.с.69-71);

- висновки експерта судово-імунологічного дослідження речових доказів - №14/610-С/18 від 13 07 2018 року (т.2 а.с.28-30, 32-34, 35-38, 39-42,49-51, 52-55,56-60, 61-64,65-68).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24 05 2018 року за участі підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 (т.2 а.с.94-97).

- висновок експерта № 12-23-11-165-Чт/18 від 09 08 2018 року (т.2 а.с.103-105);

- висновок експерта № 12-23-12-165-Чт/18 від 09 08 2018 року (т.2 а.с.111-114);

- протокол проведення слідчого експерименту від 24 05 2018 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 (т.2 а.с.90-93);

Усі наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

При цьому, суд першої інстанції ретельно проаналізував заперечення захисту щодо незгоди з висунутим обвинуваченням, зокрема в частині кваліфікації, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводи обвинувачених та їхніх захисників щодо відсутності у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не підтвердилися вони і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Як зазначено вище, визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованого їм злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, судом в основу обвинувального вироку було покладено як покази самих обвинувачених, які в ході досудового розслідування та судового розгляду не заперечували факту спричинення потерпілому множинних тілесних ушкоджень по різних частинах тіла, так і висновки експертиз, протоколи огляду місця події, слідчого експерименту тощо.

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

З встановлених фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали потерпілому ОСОБА_13 численні удари в область життєво важливих органів, зокрема: ОСОБА_7 наніс почергово наніс потерпілому, який в цей час знаходився у положенні лежачи, не менше п`яти ударів кулаком правої руки по спині та грудній клітині; ОСОБА_8 наніс потерпілому три почергові удари кулаком правої руки по голові; ОСОБА_7 почергово наніс правою ногою не менше п`яти ударів в голову та по тулубу; ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по черзі нанесли ногами не менше ніж по п`ять ударів кожен в область тулуба, грудної клітини, голови ОСОБА_13 , який, знаходячись в положенні лежачи спиною на землі, намагався піднятися на ноги, але ОСОБА_8 , в цей час знаходячись позаду, штовхнув його руками у спину від чого потерпілий впав та вдарився обличчям об східці; обидва обвинувачені, поміж вищевказаного, нанесли потерпілому багаточисленні удари руками та ногами, кожен не менше 6 ударів в область голови, грудної клітини та кінцівок.

Після нанесення потерпілому ударів, ОСОБА_7 роздягнув ОСОБА_13 та разом з ОСОБА_8 покинули потерпілого в такому стані на поверхні землі.

З фототаблиці огляду місця події (т.1 а.с.38-39), вбачається, що на тілі потерпілого ОСОБА_13 тілесні ушкодження в області голови, шиї, тулубу та кінцівок, які виражалися в численних синцях, саднах та крововиливах, були чітко вираженими.

Відповідно до висновку експерта № 12-17-165-Чт/18 від 15 07 2018 року, за результатами лабораторних досліджень трупа ОСОБА_13 встановлено, що причиною смерті стала тупа травма тулуба у вигляді численних переламів ребер та грудини, яка супроводжувалась крововиливом у плевральні порожнини на фоні травми органів черевної порожнини та голови.

При експертизі були виявлені наступні тілесні ушкодження:

- голови: численні синці, садна та рани на обличчі, перелами нижньої щелепи з двох сторін, уламковий перелам кісток носа, обширні зони крововиливів у м`які покрови голови зліва та справа, крововиливи під м`які оболонки головного мозку. Вказані ушкодження утворилися незадовго до настання смерті (до 1 години) внаслідок численних (більше 10) ударних дій тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею. Ударні дії наносились по різним анатомічним площинам голови (крім потиличної) в різних напрямках.

- шиї: садна та синці на шиї, перелам обох рогів під`язикової кістки. Утворились внаслідок ударних дій та здавлювання і тертя тупими твердими предметами з прикладанням сили до передньої поверхні шиї.

- тулуба: численні садна та синці, перелами багатьох ребер з обох сторін по декільком лініям та перелам груднини, крововилив у плевральні та черевну порожнини, ділянки забою правої легені, розрив селезінки, крововилив у зв`язку печінки та легеневий стовбур, крововилив у ліву позачеревну зону зліва, навколониркову жирову клітковину зліва, в ліву надниркову залозу, у великий сальник. Частини з вказаних ушкоджень утворилась внаслідок ударно-здавлювальних дій (більшість переламів ребер) частина від ударних дій тупого твердого предмета та частина від тертя, в тому числі і необмеженою поверхнею (садна на задній поверхні тулуба в проекції остистних відростків).

- кінцівок: синці та садна на верхніх та нижніх кінцівках, які утворилися внаслідок ударних дій тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею (синці на плечах), та внаслідок дії тертя (садна на колінах).

За ступенем тяжкості вказана травма грудної клітини у вигляді численних переламів ребер та грудини з забоєм легень та утворенням гемотораксу, а також травма органів черевної порожнини у вигляді розриву селезінки та утворенням гемоперитонеума кваліфікуються за критерієм небезпеки для життя як тяжкі тілесні ушкодження, перелами щелепи, під`язикової кістки мають ознаки ушкоджень середнього ступеню за критерієм тривалості розладу здоров`я, перелам кісток носа та рани обличчя легкі тілесні ушкодження, які викликали розлад здоров`я, окремі синці та садна легкі тілесні ушкодження.

Між вказаною травмою грудної клітини та настанням смерті є прямий причинний зв`язок. Інші ушкодження різною мірою впливали на швидкість розвитку тяжкого стану потерпілого, а тому знаходяться в не прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Після отримання тілесних ушкоджень здійснювати які-небудь самостійні дії (бігати, ходити, повзати) потерпілий скоріш за все вже не міг, враховуючи порушення каркасної функції грудної клітки та наявність численних переламів кісток і розривів внутрішніх органів.

Сила прикладання, з якою було нанесено удари потерпілому була значною, враховуючи наявність численних переламів кісток.

Зазначені вище садна на задній поверхні тулуба можна вважати ознаками пасивного переміщення потерпілого після заподіяння ушкоджень: а саме: ковзання по необмеженій поверхні в напрямку знизу вгору (ногами вперед, лежачи на спині).

Такий стан потерпілого, який був позбавлений можливості здійснювати які-небудь самостійні дії, а також видимі ушкодження виключають можливість того, що ОСОБА_16 та ОСОБА_8 завдаючи, з прикладанням сили, численних ударів руками та ногами в область життєво важливих органів, не могли передбачити наслідки у виді смерті потерпілого чи свідомо припустити можливість їх настання.

Разом з тим, виконавши всі дії для досягнення злочинного умислу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зняли увесь одяг з потерпілого та залишили його вночі на вулиці у непритомному стані з видимими ушкодженнями в області голови, шиї, тулубу та кінцівок.

Зважаючи на наведене, існує сукупність необхідних обставин для встановлення наявності у обвинувачених умислу саме на вбивство потерпілого: спосіб завдання численних ударів руками та ногами обома обвинуваченими по тілу потерпілого, в тому числі і в життєво важливі органи голову та грудну клітку, при цьому, обвинувачені не здійснювали жодних заходів щодо припинення протиправних дій одне одного по відношенню до потерпілого, а навпаки, спільно наносили удари, потерпілий опору не чинив; кількість, характер і локалізація поранень не менше 25-30 ударів в область голови, шиї, тулубу та кінцівок; причини припинення злочинних дій впевненість в тому, що виконали усі дії, які необхідні для доведення кримінального правопорушення до кінця; поведінка винних та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки особисті неприязні відносини, викликані образливою, як на думку обвинувачених, поведінкою ОСОБА_13 у відношенні до ОСОБА_14 , обвинувачені мали явну фізичну перевагу над потерпілим, який був у стані сильного алкогольного сп`яніння та не міг чинити їм супротив, жодних протиправних дій по відношенню до обвинувачених не скоював; посткримінальна поведінка обвинувачених після завдання численних ударів руками та ногами по тілу потерпілого та усвідомлення наявності на його тілі, в тому числі області голови, видимих ушкоджень, саден та крововиливів, жоден з обвинувачених не намагався надати потерпілому допомогу або викликати швидку медичну допомогу, а навпаки, роздягли потерпілого догола та залишили його вночі на вулиці.

Отже, сукупність обставин вчинення злочину, спосіб, кількість, характер і локалізація ушкоджень, спільність дій обвинувачених, різниця в фізичній силі між потерпілим та обвинуваченими, стосунки з потерпілим, вказують на цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинувачених, вчинені за попередньою змовою між собою та спрямовані на позбавлення життя потерпілого.

Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинувачених за п.12 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а доводи обвинувачених та їхніх захисників про протилежне є неспроможними.

Підстав для зміни кваліфікації дій обвинувачених колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що смерть потерпілого могла настати внаслідок важкого отруєння алкоголем, оскільки такі припущення спростовуються висновком експерта № 12-17-165-Чт/18 від 15 07 2018 року, з якого вбачається, що причиною смерті стала тупа травма тулуба у виді численних переламів ребер та грудини, яка супроводжувалась крововиливом у плевральні порожнини на фоні травми органів черевної порожнини та голови.

В даному висновку дійсно міститься вказівка про те, що згідно з результатом токсикологічного дослідження у крові трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 3.55%, що згідно з офіційними даними стосовно живої людини можуть свідчити про перебування на момент настання смерті у стані алкогольного сп`яніння сильного ступеню, проте наведене не свідчить про можливість настання смерті ОСОБА_13 внаслідок важкого отруєння алкоголем, як про це вказує захисник.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які клопотання захисника про проведення додаткових експертиз, в тому числі судово-медичних, для перевірки таких його припущень, або про виклик та допит експерта, для того, щоб він відповів на поставлені питання, що стосуються висновку судово-медичної експертизи.

Щодо посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що судом були допитані особи, які не були очевидцями подій, що мали місце 14 05 2018 року, при цьому не було допитано ОСОБА_14 , яка була очевидцем вказаних подій, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Стаття 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Враховуючи таку судову практику, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував при ухваленні вироку показання тих свідків, які хоча і не були безпосередніми очевидцями події, проте повідомили суду про обставини, при яких було виявлено тіло потерпілого, місце його знаходження тощо.

Та обставина, що не було допитано свідка ОСОБА_14 , про що вказує захисник обвинуваченого ОСОБА_8 у апеляційній скарзі, не є підставою для скасування оскаржуваного вироку та повернення кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції на новий розгляд, та не свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки в матеріалах справи міститься достатня кількість належних та допустимих доказів, які, навіть за відсутності показань вказаного свідка, у своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом винуватість обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає доводи обвинувачених та їхніх захисників щодо відсутності умислу на заподіяння смерті потерпілому та неповноту судового розгляду захисною версією, спрямованою на уникнення відповідальності та пом`якшення покарання, оскільки їхні доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду судом першої та апеляційної інстанції.

Аналізуючи вимоги обвинувачених щодо необхідності призначення їм більш м`якого покарання, а також вимоги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченим більш суворого покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.3 Конституції України, життя людини, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищими соціальними цінностями. Тому покарання за свавільне позбавлення життя людини повинно бути адекватним.

З матеріалів справи вбачається, що призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, та врахував: ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, наведеної у ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; особу винних; обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_8 судом встановлено, що він раніше судимий, вину свою визнав частково, має місце реєстрації АДРЕСА_2 , але не проживав там, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, на обліку в органах пробації не перебуває, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій на підставі посвідчення, виданого 29 03 2017 року.

За висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №596 від 06 08 2018 року, ОСОБА_8 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 перебував у стані негострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На теперішній час ОСОБА_8 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.с.79-81).

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.105).

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_7 судом встановлено, що він раніше судимий, вину визнав частково, мешкає в АДРЕСА_1 з матір`ю, сестрами та племінниками, де характеризується негативно, як особа, яка не працює, веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, на обліку в органах пробації не значиться з 20 02 2018 року, так як був знятий за відбуттям покарання у вигляді громадських робіт, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря психіатра.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 607 від 07 08 2018 року ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості з порушеними формами поведінки. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.с.86-89).

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.137).

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Судом також було враховано думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, так як залишилася вдовою та на її утриманні залишилося 5 неповнолітніх дітей.

Проаналізувавши усі перелічені вище обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожному, за п.12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, співмірним тяжкості і характеру протиправних дій обвинувачених та їхнім наслідкам, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нового злочину.

Обґрунтовуючи вимогу про призначення більш м`якого покарання, обвинувачений ОСОБА_7 послався на те, що він має психологічне захворювання, а також те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого.

Наявність умислу у обвинувачених саме на вбивство було встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, про що було описано вище.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 607 від 07 08 2018 рок, про який вказує ОСОБА_7 у апеляційній скарзі, був врахований судом при призначенні покарання. Підстав для повторного врахування вказаної обставини, чи визнання її такою, що пом`якшує покарання, колегія суддів не вбачає.

Обставин, які не були враховані судом першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено. Не послалися на такі обставини обвинувачений та його захисник і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_8 , заявляючи вимогу про призначення більш м`якого покарання з урахуванням положень ст.69 КК України, вказав, що усвідомив свою провину у скоєному та глибоко розкаюється, а також послався на положення ст.ст.50,65 КК України та вказав, що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з приписами ст.69 КК України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

З оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції не встановлено жодної обставини, яка б пом`якшувала покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_8 свою провину за п.12 ч.2 ст.115 України визнав частково, жодних активних дій, які б свідчили про намагання виправити ситуацію, що склалася, не скоїв, перед потерпілою стороною не вибачився.

Потерпіла наполягала на призначені обвинуваченим найбільш суворого покарання, оскільки після вбивства її чоловіка вона залишилася вдовою з п`ятьма неповнолітніми дітьми на утриманні.

Зважаючи на наведене, судова колегія не може визнати щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та констатує, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

В даному випадку наведені умови колегією суддів не встановлені, а тому доводи обвинуваченого не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для врахування вказаних обставин як таких, що пом`якшують покарання.

Інших обґрунтованих обставин, які б судова колегія могла визнати такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього кримінального правопорушення, обвинувачений не вказав ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні.

Не встановлено таких обставин колегією суддів і в ході вивчення матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Обставин, які не були враховані судом першої інстанції в апеляційній скарзі обвинуваченим не наведено.

Прокурор, в обґрунтування своїх вимог про необхідність ухвалення апеляційним судом свого вироку, послався на наявність обтяжуючих покарання обставин, відсутність пом`якшуючих обставин, також характеризуючі особу обвинувачених відомості.

На думку колегії суддів, наведені прокурором обставини не свідчать про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинувачених, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції вказані прокурором обставини детально проаналізував та врахував у повному обсязі.

Обставин, які б вказували про явну несправедливість призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, внаслідок його м`якості або надмірної суворості, колегією суддів не встановлено.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Зважаючи на наведене, підстав для пом`якшення призначеного покарання, за доводів, вказаних обвинуваченими та їхніми захисниками, а також для ухвалення свого вироку апеляційним судом, як про це просить прокурор, колегія суддів не вбачає у зв`язку із його справедливістю, відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

На думку удової колегії, доводи апеляційних скарг прокурора, обвинувачених та їх захисників не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів та обставин, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена в оскаржуваному рішенні.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, як про це просять апелянти. Колегією суддів не встановлено. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370,374 цього Кодексу, є законним та обґрунтованим.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зарахування йому у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 11 2015 року) строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, задоволенню не підлягає з тих підстав, що злочин обвинуваченими було скоєно 14 05 2018 року, тобто дія вказаного обвинуваченим закону на скоєне ним кримінальне правопорушення не розповсюджується.

Згідно правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 08 2018 року, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 06 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII), тобто попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 404, 405, 407,409, 420, ч.3 ст.439 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 21 07 2021 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4