У Х В А Л А

Іменем України

№ 203/5117/14-к № 1-в/610/305/2021

м. Балаклія 10.11.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі

представника ЛКК: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17)» (далі ПВК (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, раніше судимого 1 раз,

засудженого
25.03.2015 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України (07.02.2014 р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська) до 10 р. позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна,

початок строку відбування покарання 25.08.2013 р., кінець 24.12.2021 р., не відбута частина покарання становить 01 місяць 14 днів,

в с т а н о в и в:

Подання ПВК (№ 17) обґрунтоване тим, що за висновком лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) виявлена у засудженого хвороба передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання (а.с. 2).

Адміністрація ПВК (№ 17) та засуджений просили розглянути справу за їхньої відсутності. Прокурор не заперечував проти задоволення подання.

Представник ЛКК просив подання задовольнити.

Дійсно, зазначена у висновку ЛКК від 27.10.2021 року хвороба засудженого двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легень у фазі прогресування, ускладнений явищами легенево-серцевої недостатності ІІ-III ступенів- передбачена п.п. 1.2 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров'я від 01 липня 2020 року № 2256/5/1491.

Впершетуберкульоз легень у засудженого виявлений в 2009 р. при профілактичному обстеженні у колонії. З 2011 р. по 2012 р. лікувався в ПСТЛ № 17 та був звільнений за відбуттям покарання. З 12.05.2015 р. по 14.12.2020 р. знаходився на лікуванні в ДСТЛ № 89. З 26.01.2021 р. по 11.07.2021 р. отримував лікування з використанням нових протитуберкульозних препаратів за схемою, переносив задовільно. 12.07.2021 р. за власними особистими мотивами відмовився від призначеного йому протитуберкульозного лікування, в зв`язку з чим 02.08.2021 р. був переведений на паліативне лікування. Туберкульозний процес у хворого має хвилеподібний перебіг з тенденцією до погіршення, ренгенологічно визначається негативна динаміка, бактеріовиділення не припиняється, туберкульозний процес ускладнився кровохарканням. Загальний стан хворого на момент огляду середньої тяжкості. Продовжує отримувати паліативне лікування, а також симптоматичне та дезінтоксикаційне лікування, але не зважаючи на лікування стан його прогресивно погіршується.

Епізодично вживав ін`єкційним шляхом наркотичні засоби (опіати) з 2004 р. Не зважаючи на свою хворобу, засуджений палить, добровільно відмовився від призначеного протитуберкульозного лікування, що свідчить про його свідоме, безвідповідальне ставлення до лікування своєї хвороби та її наслідків.

До захворювання не працював. За час відбування покарання засуджений заохочень не мав, натомість мав 54 стягнення, три з яких не погашено, останнє від 23.09.2021 р., 05.05.2021 р. був поміщений у ДІЗО за порушення локалізації та нетактовну поведінку з представниками адміністрації.

Під час відбування покарання, навіть до погіршення стану здоров'я, засуджений не брав участь у програмах диференційованого виховного впливу, не був членом ради колективу колонії, її керівного органу, самодіяльної організації, не був залучений до праці, у тому числі безоплатно з власної ініціативи.

Згідно ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Програми диференційованого виховного впливу є складовою соціально-виховної роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

У колоніях із числа засуджених, які зарекомендували себе позитивно, створюються ради колективів колоній і відділень соціально-психологічної служби. У колоніях можуть створюватися й інші самодіяльні організації засуджених, якщо їхня діяльність не суперечить порядку і умовам відбування покарання.

Тому суд приходить до висновку, що цей засуджений за час відбування покарання не став на шлях виправлення.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:

1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких, рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду.

Тобто, сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Водночас, ОСОБА_5 має кримінальний досвід, засуджений вже вдруге, вдруге реально відбуває покарання у виді позбавлення волі, вперший раз був засуджений до 6 р. 6 міс. позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, та майже одразу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив ряд тяжких злочинів, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте не бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, і необхідність утримання його в умовах ізоляції від суспільства. Враховуючи, що вчинені засудженим злочини є тяжкими, він вважається соціально-небезпечним.
Засуджений вже знаходився на лікуванні під час відбування покарання за першою судимістю, однак продовжив свою злочинну діяльність, замість чого необхідно було лікуватися, це вказує на його небажання проходити лікування добровільно за межами колонії.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання.

За висновком характеристики засуджений за час відбування покарання в установі характеризується негативно. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Допускає порушення вимог пожежної безпеки та безпеки праці.

Засудженому 09.09.2021 р. вже відмовлялося у звільненні від відбування покарання за хворобою (самозвернення).

На переконання суду ці обставини дійсно свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення і перевиховання і правильність висновку характеристики.

Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, має фінансову можливість самостійно лікуватися, що має істотне значення для вирішення подання, у разі звільнення від подальшого відбування покарання може бути поставлений у безвихідне становище.

Натомість зараз він відбуває покарання у виправній колонії, при якій функціонує профільна лікарня, де проходять лікування засуджені з аналогічним діагнозом. Засуджений забезпечений медичними препаратами, лікуванням, доглядом тощо.

Доказів на спростовання цього суду не надано.

Засудженому необхідно лікуватися, а не розраховувати на безумовне звільнення від відбування покарання за наявною хворобою і акту милосердя. Права та інтереси потерпілих, суспільства та держави також повинні бути враховані.

Дані про особу засудженого, наявність у нього злочинного досвіду, тяжкість злочинів і їх наслідки, поведінка за весь час відбування покарання, ступінь виправлення, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст. 537-539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні подання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1