Справа № 758/2529/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4686/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у вікритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.1 ст.185 КК України.
Під час судового засідання прокурор та потерпіла вважали за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києвавід 18 листопада 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 16 січня 2022 року включно без визначення розміру застави.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, вказав, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка з метою зміни ними показань на користь обвинуваченого, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суддею не було враховано та не надано оцінки вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень та вказує, що з даних висновків судово-медичних експертів вбачається відсутність факту зґвалтування, а тому і відсутність події злочину, який інкримінується ОСОБА_7 за ч. 3 ст 152 КК України.

Вказує також на необґрунтованість обвинувачення саме за ч.3 ст 152 КК України та вважає, що наявні підстави для перекваліфікації дій на ч. 1 ст 152 КК України, а тому вважає, що посилання судді на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, є сумнівною.

Вважає, що судом не враховано особу обвинуваченого та не прийнято до уваги наявність характеристик з місця роботи та проживання, наявність цивільної дружини та постійного місця проживання.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційних скарг прокурор та обвинувачений повідомлені, клопотань про їх розгляд за їх участю до суду не надійшло, тому неявка прокурора та обвинуваченого, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, одне з яких направлене проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, враховуючи особу обвинуваченого та його майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 та наявність підстав для зміни кваліфікації його дій, що може вплинути на тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого цивільної дружини, постійного місця проживання, позитивних характеристик з місця роботи та місця проживання, були враховані судом першої інстанції однак не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 рокущодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: