ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який народився м. Дніпропетровську,
громадянина України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 13 квітня 2022 року.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Враховуючи суворість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, беручи до уваги, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, ризик переховування від суду та незаконного впливу на свідків є доведеним, а менш обтяжливий запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не доведені. Крім того вказує на порушення розумних строків розгляду судом справи щодо ОСОБА_6 .
Зазначає, що судом всупереч вимогам закону розглянуте одноособово клопотання про продовження строків тримання під вартою. Вважає, що у зв`язку тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення розгляд клопотання повинен бути проведений колегіально.
Зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому не може бути безумовним підтвердженням наявності ризику переховування останнього від суду. Зазначає, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів причетності обвинуваченого до інкримінованого правопорушення.
Звертає увагу, що на протязі 19 місяців судового розгляду сторона обвинувачення не забезпечила явку свідків для допиту у суді. На думку апелянта, при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано, що первинні доказі по справі зібрані з істотним порушення норм КПК, не прийнято до уваги, що обвинуваченим були надані свідчення під фізичним та психологічним тиском з боку співробітників поліції, і з відповідною заявою сторона захисту звернулась до ДБР.
Вважає, що слідчим суддею не надано належної оцінки відомостям про особу обвинуваченого який утримується під вартою тривалий час, а саме на протязі 2 років 3 місяців, має постійне місце проживання, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи.
Вказує, що подальше утримання обвинуваченого під вартою не може визнаватися доцільним та виправданим і суперечить положенням ЕСПЛ.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що 26 грудня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за 0002371 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України направлений до суду.
Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, на думку колегії суддів, достатньою для вирішення питання про запобіжний захід мірою підтверджується сукупністю наданих матеріалів, зокрема показаннями свідків та висновком судово-медичної експертизи.
З цього приводу необхідно додатково зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при ухваленні рішення по суті обвинувачення, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Також колегія суддів акцентує увагу на тому, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів по справі у розумінні ст. ст. 84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.
Крім того, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд дійшов правильного висновку про те, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Так, ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду.
Також обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місце їх проживання, при цьому останні по справі ще не допитані. Про вагомість цього ризику свідчить і те, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства до іншої особи, яке потягло смерть останньої.
Відсутність даних щодо прямих фізичних погроз свідкам з боку ОСОБА_6 , на що посилається сторона захисту, на думку колегії, може свідчити про дієвість застосованого до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду їх існування не доведене.
Колегія суддів звертає увагу на тривалість часу перебування обвинуваченого під вартою, втім з урахуванням наведених вище відомостей вважає, що сама по собі ця обставина не утворює достатніх підстав для застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апелянта про неналежний склад суду, яким було постановлено оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки за правилами п. 20-5 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, воно може бути розглянуте одноособово головуючим суддею, що і мало місце у даному випадку.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4