Справа № 1-кп/593/43/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" лютого 2022 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бережани матеріали кримінального провадження, внесеного 19 листопада 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пустомити Горохівського району Волинської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, одруженого, учасника АТО, майстра відділення розбирально-складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 листопада 2021 року, близько 00 год. 35 хв., підчас перебування на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на заволодіння транспортним засобом - легковим автомобілем марки «ВАЗ 2101», вартістю 14 805 гри., зеленого кольору із державним номерним знаком НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_7 та даний транспортний засіб перебуває у користуванні ОСОБА_8 .
У подальшому, 19 листопада 2021 року, близько 00 год. 35 хв., ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, діючи з прямим умислом, з метою проїхатись по м. Бережани Тернопільського району Тернопільської області, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 2101» із державним номерним знаком НОМЕР_2 , який знаходився припаркованим на території подвір`я будинку АДРЕСА_3 , та діючи таємно, шляхом вільного доступу, не маючи ні дійсного, ні уявного права на вказаний автомобіль, відкривши передні водійські двері автомобіля, які не були замкненні, проник в салон вказаного транспортного засобу та за допомогою контактної групи замка запалювання запустив двигун автомобіля та поїхав з місця вчинення злочину на АДРЕСА_4 , де даний транспортний засіб залишив на тупиковій точці даної вулиці.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортним засобом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.
29 грудня 2021 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. 471 КПК України було укладено угоду про примирення.
Згідно даної угоди сторони кримінального провадження дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 289 КК України та інших істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений за ч. 1 ст. 289 КК України із застосуванням ч.І ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 17 000 гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.
Потерпілий також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Суд також при вирішенні питання затвердження угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання враховує той факт, що обвинувачений по місцю роботи та проживання характеризується виключно позитивно, є учасником АТО, вперше притягується до кримінальної відповідальності, чесно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, щиро покаявся у його скоєнні, активно сприяв органам досудового розслідування у розкритті злочину та встановленні істини по справі, попросив у потерпілого вибачення та своїми діями усунув заподяну потерпілому ттткоду, а тому, враховуючи вищезазначене, і зважаючи на відсутність обтяжуючих покарання обставин, із врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий та раніше у протиправних діях поміченим не був, суд вважає, що обвинуваченому Ьлід призначити узгоджений сторонами більш м`який вид покарання, не зазначений в санкції частини 1 статті 289 КК України, із застосуванням ч.І ст. 69 КК України, що відповідатиме загальним засадам призначення покарання.
А так як умови, укладеної між сторонами угоди, відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, суд, беручи до уваги вищевикладене, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст. ст. 314, 373,474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення, укладену 29 грудня 2021 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 .
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України, призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрдфу у розмірі 1000 ( однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 17 000 ( сімнадцять тисяч ) гривень.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 в користь держави:
1544 ( одну тисячу пятсот сорок чотири) грн. 58 коп. за проведення автотоварознавчої експертизи № СЕ -19/120-21/12404-АВ від 9 грудня 2021 року;
1544 ( одну тисячу п`ятсот сорок чотири) грн. 58 коп. за проведення дактилоскопічної експертизи № СЕ -19/120-21/12482-Д від 9 грудня 2021 року у кримінальному провадженні за № 0000211.
Речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ 2101» із державним номерним знаком НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 - залишити у розпорядженні останнього, а слід протектора шин транспортного засобу розміром 17 на 20см., який поміщений у сейфпакет № КІV5117711 та переданий на зберігання у камеру зберігання речових доказів ВП №1 ( м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, після вступу вироку в законну силу, знищити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_1