Дата документу 13.09.2021 Справа № 335/8687/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8687/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/907/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м . Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000229, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 19 серпня 2021 року під час проведення обшуку за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, в автомобілі «TOYOTA RAV-4» білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно клопотання слідчого, під час досудового розслідування встановлено, що керівники комунальних закладів Запорізької міської ради, голови районних державних адміністрацій та невстановлені особи надають неправомірну вигоду Запорізькому міському голові ОСОБА_10 за вчинення ним та підлеглими йому службовими особами Запорізької міської ради в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданої влади чи службового становища.
Так, директор КП «Управління капітального будівництва» ЗМР ОСОБА_11 систематично передає ОСОБА_10 грошові кошти в якості неправомірної вигоди за вчинення ним певних дій.
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що Запорізький міський голова ОСОБА_10 разом із своїми радниками ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , а також іншими невстановленими в ході слідства особами систематично планують розкрадання бюджету міста Запоріжжя через призначених директорів комунальних закладів та керівників департаментів та глав районних адміністрацій міста Запоріжжя, які є розпорядниками бюджетних коштів, та в подальшому з залученням призначених осіб здійснюють розкрадання коштів.
В подальшому, грошові кошти легалізуються шляхом придбання нерухомості, яка оформлюється на близьких до ОСОБА_10 осіб.
До вчинення кримінального правопорушення може бути причетна радник Запорізького міського голови ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інші службові особи Запорізької міської ради.
19 серпня 2021 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в автомобілі «ТОYОТА RAV-4» білого кольору, д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено: оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 2 квітня 2021 року; оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0985 га. кадастровий номер :04:042:0481 від 2 квітня 2021 року на суму 300000 грн.; оригінал договору позики від 1 квітня 2021 року на суму 2100000 грн. між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 ; розписки про отримання грошових коштів та платіжні доручення; розрахунок ціни про надання стоматологічних послуг ОСОБА_7 ; папку з документами, що стосуються оренди та придбання нежитлових приміщень АДРЕСА_3 ; папку з документами, що стосуються купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .
Під час проведення обшуку ОСОБА_7 походження вказаних документів пояснити не змогла, що може свідчити про можливу легалізацію грошових коштів, наданих громадянину ОСОБА_10 в якості неправомірної вигоди за вчинення ним певних дій, шляхом придбання нерухомості (житлових будинків, земельних ділянок), які оформлюється на близьких до ОСОБА_10 осіб.
19 серпня 2021 року вищевказане вилучене майно, було визнано речовими доказами та визначено місце їх зберігання.
В обґрунтування клопотання, старший слідчий вказав, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, використане як засоби для вчинення злочину, а також здобуте у результаті його скоєння.
Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтувавши це тим, що надані матеріали кримінального провадження підтверджують, що вилучені в ході проведення 19 серпня 2021 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в автомобілі «TOYOTA RAV-4» білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , речі відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, а судовий розгляд даної справи проведено не повно.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що слідчим суддею не перевірено та в свою чергу не дотримано процесуальних строків розгляду вказаного клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , як наслідок на даний час протиправно накладено зазначений арешт на майно та порушено право останньої на вільне володіння своїм майном.

Вказує, що слідчим не надано будь-яких обґрунтованих та належних доводів та доказів щодо необхідності накладання саме арешту на вищевказані оригінали правовстановлюючих документів та договір, які належать ОСОБА_7 .

Зауважує, що слідчим не зазначено, чому договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 2 квітня 2021 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0985 га, кадастровий номер :04:042:0481 від 2 квітня 2021 року є письмовим доказом, так як інформацію яка в них відображена можливо отримати взагалі у вільному доступі у відповідних органах державної влади, та у відповідних Реєстрах прав власності на нерухоме майно.

Крім того вважає, що необґрунтовано та протиправно накладено арешт на інші оригінали документів, а саме: оригінал договору позики від 1 квітня 2021 року; розрахунок ціни про надання стоматологічних послуг ОСОБА_7 ; папку з документами, що стосується оренди та придбання нежитлових приміщень №26, 27 буд. АДРЕСА_5 ; папку з документами, що стосується купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , так, як слідчим не зазначено та не доведено, що ці документи мають доказове значення за матеріалами кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000229 від 11 серпня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України.

Зазначає, що жодній особі в даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.

Вказує, що такий вид забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на вказане майно ОСОБА_7 , не є розумним співвідношенням щодо як найменшого способу впливу на права вільного володіння та розпорядження своїм майном, так як інших способів отримання доказів слідчий у своєму клопотанні про арешт майна не навів.

Зауважує, що слідчий суддя свою позицію щодо доцільності накладення арешту не аргументував, а лише процитував в ухвалі положення процесуального закону забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанови нову, якою у задоволенні вказаного клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу, зазначив, що відсутні відомості про те, що вилучене майно у ОСОБА_7 має відношення до даного кримінального провадження. Вказав, що посилання в клопотанні на те, що ОСОБА_7 не змогла пояснити про походження вилучених документів не відповідає дійсності, оскільки вона не була присутня під час проведення обшуку. Зазначив, що досудове розслідування за ст. 358 КК України не здійснюється, а отже незрозумілим є рішення про арешт документів з метою їх збереження в якості речових доказів. Вказав, що був вилучений також стоматологічний документ, що свідчить про те, що орган досудового розслідування не досліджував вилучені документи. Також зазначив, що договори в папках, датовані 2018 роком, проте, слідчий про це не зазначає, оскільки він їх також не досліджував.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача по справі, вислухавши представника власника майна та прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується для досягнення дієвості кримінального провадження.

Норми, викладені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний перевірити можливість досягнення дієвості кримінального провадження без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, що узгоджується із п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, відповідно до якої при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Згідно з п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Частиною четвертою статті 173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів доходить до висновку, у даному провадженні слідчий суддя не дотримався зазначених вимог закону.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 від 11 серпня 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України (а.с. 1-2 матеріалів кримінального провадження №0000229).

Із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження №0000229 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України випливає, що до СУ ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали за фактом розкрадання бюджету міста Запоріжжя через призначених директорів комунальних закладів, керівників департаментів та глав районних адміністрацій міста Запоріжжя, які є розпорядниками бюджетних коштів.

Крім того, із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження №0000229 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України вбачається, що до СУ ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали за фактом надання невстановленими особами неправомірної вигоди службовим особам Запорізької міської ради.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 серпня 2021 року надано дозвіл на обшук в автомобілі «TOYOTA RAV-4», білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання і вилучення: грошових коштів, наданих ОСОБА_10 в якості неправомірної вигоди; комп`ютерної техніки та мобільних телефонів, за допомогою яких, фігуранти мають зв`язок між собою та з особами, які надають неправомірну вимогу та на яких може зберігатися інформація про розкрадання бюджетних коштів; банківських платіжних карт; документальних та електронних носіїв інформації, чорнових записів, що можуть містити відомості, які необхідні для всебічного повного і неупередженого розслідування кримінального провадження (а.с. 53-54 матеріалів кримінального провадження №0000229).

З протоколу обшуку вбачається, що 19 серпня 2021 року з автомобіля «TOYOTA RAV-4», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 було виявлено та вилучено: оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 від 2 квітня 2021 року; оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0985 га. кадастровий номер :04:042:0481 від 2 квітня 2021 року, на суму 300 000 грн.; оригінал договору позики від 1 квітня 2021 року на суму 2 100 000 грн., між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 ; флеш-носій інформації, ємкістю 4 Gb; розписку про отримання грошових коштів та платіжні доручення; розрахунок ціни про надання стоматологічних послуг ОСОБА_7 ; папку з документами, що стосуються оренди та придбання нежитлових приміщень АДРЕСА_3 ; папку з документами, що стосуються купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 55-58 матеріалів кримінального провадження №0000229).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий в своєму клопотанні про арешт на майно посилається на те, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, використане як засоби для вчинення злочину, а також здобуте у результаті його скоєння.

Проте, слід зауважити, що з клопотання слідчого вбачається, що необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження є необхідним для встановлення факту легалізації грошових коштів шляхом придбання нерухомості, але доказів про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України до клопотання не додано.

Тобто, доводи слідчого щодо того, що під час проведення обшуку ОСОБА_7 походження вказаних документів пояснити не змогла, що може свідчити про можливу легалізацію грошових коштів не є підставою для накладення арешту на вказане в клопотанні майно ОСОБА_7 саме в цьому кримінальному провадженні, оскільки слідчим навіть не було надано відомостей про те, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення за фактом легалізації майна, одержаного злочинним шляхом, на що і посилається сам слідчий в своєму клопотанні.

При цьому, слід зауважити, що посилання слідчого в своєму клопотанні про те, що ОСОБА_7 не пояснила походження вказаних документів не можуть взятись до увагу з боку апеляційного суду, у зв`язку із тим, що як вбачається з протоколу обшуку автомобіля «TOYOTA RAV-4», власником якого є ОСОБА_7 , остання під час обшуку взагалі була відсутня (а.с. 55-58 матеріалів кримінального провадження №0000229).

Крім того, відповідно ч. 2 ст. 171 КПК України до клопотання також можуть бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, єдиним доказом в обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане в клопотанні майно, органом досудового розслідування надано матеріали проведення негласних слідчих (розшукових) дій, із аналізу яких взагалі відсутня інформація про придбання ОСОБА_7 такої нерухомості, як житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки, площею 0,0985 га, кадастровий номер: :04:042:0481, а тим більше за які грошові кошти та джерело їх походження.

Таким чином, накладаючи арешт на оригінали договорів купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна, слідчий суддя не перевірив взаємозв`язок таких документів із інкримінованими кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 3 ст. 191 та 3 ст. 369 КК України та чи містять такі документи відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, такі документи, як оригінал позики від 1 квітня 2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , розписки про отримання грошових коштів та платіжні доручення також не були обґрунтовані слідчим та не було зазначено, яке вони мають відношення до вказаного кримінального провадження.

При цьому, вищезазначені документи розписки та платіжні доручення взагалі не ідентифіковані, зокрема, не зазначено їх дати, ПІБ осіб, які вчиняли відповідні правочини та інше, що унеможливлює визначити їх час походження, а в подальшому і відношення до даного кримінального провадження.

З приводу розрахунку ціни про надання стоматологічних послуг ОСОБА_7 , то слідчий в своєму клопотанні також не зазначає підставу для накладення арешту на такий документ, і на думку колегії апеляційного суду він не має відношення до даного кримінального провадження та аж ніяк не може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на таке майно, як на: папку з документами, що стосуються оренди та придбання нежитлових приміщень АДРЕСА_3 та папку з документами, що стосуються купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , то вони також не містять детальний опис, індивідуальні реквізити документів та інше, що б давало змогу визначити щонайменше час їх походження та перевірити, чи дійсно вони можуть доводити обставини, які підлягають з`ясуванню у даному кримінальному провадженні.

Тобто враховуючи зазначене, єдиним обґрунтуванням слідчого щодо накладення арешту на майно, яке вказане в клопотанні є те, що ОСОБА_7 не змогла пояснити походження таких документів, проте, це не може бути підставою для накладення арешту на майно, а тим більше, як вже зазначалось, навіть таке посилання спростовуються тим, що остання була відсутня під час проведення обшуку, а тому і зазначати про відсутність таких пояснень є недоречним.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що досудовим розслідування не встановлено коло осіб, які можуть бути причетні до скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України, на цей час жодна особа статусу підозрюваного чи обвинуваченого не має, що також вказує на те, що підстави накладення арешту на вищевказане майно відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий в своєму клопотанні не навів правових підстав, які б вказували на те, що вилучене під час обшуку 19 серпня 2021 року в автомобілі «TOYOTA RAV-4», власником якого є ОСОБА_7 майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Отже, слідчий суддя не перевірив чи є об`єктивна необхідність у накладенні арешту, не з`ясував можливість досягнення мети, на яку посилається слідчий у клопотанні, без застосування цього заходу забезпечення провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги з приводу порушення процесуальних строків розгляду клопотання про арешт майна є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченого ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути повернути особі, в якої його було вилучено.

Так, як випливає із матеріалів кримінального провадження №0000229, на підставі ухвали слідчого судді, 19 серпня 2021 року був проведений обшук в автомобілі «TOYOTA RAV-4», білого кольору, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , де було виявлено та вилучено майно, яке вказане в клопотанні слідчого.

Із відмітки на конверті Укрпошти випливає, що клопотання про арешт майна було направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 20 серпня 2021 року, що не порушує строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.

Крім того, із штампу вхідної кореспонденції Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого надійшло до суду першої інстанції - 25 серпня 2021 року, а розглянуто слідчим суддею - 27 серпня 2021 року, тобто не пізніше двох днів з дня надходження до суду такого клопотання.

Таким чином, доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції строків розгляду клопотання про арешт майна не знайшли свого підтвердження.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000229, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 серпня 2021 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 369 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про арешт майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4