Дата документу 19.11.2021 Справа № 334/7013/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/7013/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1038/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 грудня 2021 року включно, без визначення розміру застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

За матеріалами провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за наступних обставин.

15 вересня 2021 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Північне шосе з боку вул. Скворцова в напрямку вул. Північне шосе в м. Запоріжжі. При цьому швидкість руху автомобіля керованого ОСОБА_8 , була не менше ніж 90 км/год, що перевищує дозволену на даній ділянці проїжджої частини швидкість руху - 50 км/год.

В салоні зазначеного автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_10 - на задньому сидінні та ОСОБА_11 - на передньому пасажирському сидінні.

В цей час, у попутному з водієм ОСОБА_8 напрямку, попереду нього, керуючи автомобілем "MAN", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом "KOGEL", реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював рух водій ОСОБА_12 .

Під час руху в районі будинку № 247-А, по вул. Скворцова, водій ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху, рухаючись з перевищенням дозволеної швидкістю руху, маючи об`єктивну можливість виявити автомобіль під керуванням водія ОСОБА_12 , заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не застосував, внаслідок чого допустив зіткнення передньої правої частини керованого ним автомобіля із задньою лівою частиною напівпричепа "KOGEL", реєстраційний номер НОМЕР_3 , після чого продовжуючи рух, здійснив виїзд за межі проїзної частини де допустив наїзд на металеву огорожу та подальше перекидання автомобіля на дах.

Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 2.9а),12.3, 12.4, 12.9б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, де сказано: «п.2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п. 12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди, а пасажир ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

16 вересня 2021 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001486 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (а.с. 5).

25 жовтня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (а.с. 39-42).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та погодився з доводами про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, незаконною, прийнятою з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам, які досліджувались в ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано стадії розгляду кримінального провадження та обсягу досліджених судом першої інстанції доказів, оскільки на цій стадії розгляду кримінального провадження досудовим слідство не проведено навіть судово-медичні експертизи, як б підтверджували причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями, що отримали потерпілі та дорожньо-транспортною пригодою, а наявність причинного зв`язку є кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 286-1 КК України, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_8 , а тому висновок суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховуватись від суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню та незаконно впливати на потерпілих та свідків вказує на формальний підхід до розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Вказує, що в клопотанні слідчого не наведено достатніх доказів існування таких ризиків, не надано таких доказів ні слідчим, не прокурором під час розгляду клопотання в суді першої інстанції і фактично наявність риках ризиків ґрунтується виключно на припущеннях.
Звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_8 з`являвся за викликом слідчого, неодноразово та за першим телефонним дзвінком для участі у процесуальних діях, а тому у суду першої інстанції відсутні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від слідства та суду, чим буде перешкоджати розгляду у кримінальному провадженні.
Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що підозрюваний має на меті ухилення від покарання за вчинений злочин є припущенням, оскільки не підтверджується матеріалами клопотання.
Зазначає, що з приводу існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, то суд першої інстанції не врахував, що станом на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, потерпілих та майже всіх свідків було допитано слідчим, контакти майже всіх цих осіб у підозрюваного є і до теперішнього часу від потерпілих та свідків не надходило до поліції або суду заяв про вчинення підозрюваним впливу на них.
Звертає увагу на те, що судом першої інстанції некоректно зазначено в оскаржуваній ухвалі, що підозрюваний не визнає своєї провини у ДТП, адже ОСОБА_8 неодноразово зазначав слідчому і підтвердив у судовому засіданні, що не пам`ятає всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, а щось вигадувати, щоб уникнути покарання, він не має наміру і до теперішнього часу не робив цього. Крім того, підозрюваний підкреслював, що довіряє слідству та суду, і в разі, якщо об`єктивно буде з`ясовано саме його провину він готовий понести відповідне покарання.
Вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України, оскільки висновок суду про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу невмотивований, обставини на підтвердження зазначеного висновку судом не наведені.
Зауважує, що тяжкість злочину сама по собі не може бути безумовною обставиною для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Вказує, що підозрюваний ОСОБА_8 проживає разом з родиною, має двох малолітніх дітей, тобто має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, має постійне місце роботи, підозрюється в скоєнні ненавмисного злочину, що свідчить про відсутність ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.
Зазначає, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 необґрунтована, не містить як об`єктивної та і суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, адже слідчий спирається на протокол огляду місця події ДТП від 16 вересня 2021 року, який в порушення кримінально-процесуального закону не містить підписів всіх учасників слідчої дії, а саме на останній сторінці протоколу відсутні підписи понятих, як нібито були присутні під час огляду.
Крім того, вказує, що до протоколу ОМП має бути долучена схема ДТП на 1 арк., але в матеріалах, доданих до клопотання зазначена схема відсутня.
Також звертає увагу на те, що протоколи допиту потерпілих та свідків, на які спирається слідчий в підозрі, не містять інформації, як про механізм дорожньо-транспортної пригоді, так і відомостей про особу, яка керувала автомобілем Фольксваген, всі допитані дізнались про ДТП пізніше, а безпосередні учасники ДТП, такі як водій а/м МАН, р/н НОМЕР_2 ОСОБА_12 , з яким сталося зіткнення та свідок ОСОБА_10 , який в якості пасажира знаходився в а/м Фольксваген НОМЕР_4 на момент ДТП, взагалі не допитані.
Вказує, що не встановлені та не допитані інші безпосередні свідки даної ДТП, адже відповідно до показів свідків, поряд з місцем пригоди знаходилась велика кількість автомобілів та водіїв.
Зауважує, що підозра ґрунтується на лікарському свідоцтві про смерті ОСОБА_11 , в якому не зазначено про наявність причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями, від яких настала смерть та дорожньо-транспортною пригодою, висновок судово-медичної експертизи відсутній.
Крім того вказує, що підозра ґрунтується на висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 13 жовтня 2021 року, який також не містить жодного висновку про наявність причинного зв`язку між будь-яким порушенням Правил дорожнього руху та зіткненням транспортних засобів. Висновки лише припускають можливе місце зіткнення автомобілів, однак визначити взаємне розташування автомобілів, також кут, під яким був первинний контакт не є можливим. Експерт підтверджує, що вказані транспортні засоби в момент зіткнення рухались, тобто можливий механізм зіткнення, при якому водій автомобіля МАН не впевнившись в безпеці став рухатись заднім ходом, в результаті чого сталось зіткнення з а/м Фольксваген.
Зазначає, що на теперішній час наявні дві особи, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, під керівництвом яких ОСОБА_8 працює: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .
У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_15 підтримала подану нею апеляційну скаргу та зазначила, що підозра необґрунтована, матеріали досудового розслідування мають недоліки, оскільки навіть немає судово-медичної експертизи. Вказала, що підозрюваний ОСОБА_8 не давав неправдиві свідчення, а зазначив про те, що він нічого не пам`ятає. Зауважила, що підозрюваний до 26 жовтня 2021 року, тобто до часу застосування до нього запобіжного заходу не переховувався, а слідчі дії з ним не проводились.
Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним, підозра пред`явлена ОСОБА_8 , обґрунтована. Вказала, що 24 лютого 2020 року підозрюваний вже був позбавлений права керування транспортним засобом за ст. 130 КУпАП, а саме, за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Зауважила, що підозрюваний не співпрацює зі слідством.
Повідомлений належним чином через ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» підозрюваний ОСОБА_8 заяв про забезпечення його участі в судовому засіданні апеляційного суду не подавав.
Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке законом віднесено до тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 10 років.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України підтверджуються: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 вересня 2021 року (а.с. 8-11); протоколом допиту потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від 22 вересня 2021 року (а.с. 12-13); лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 №4916 від 16 вересня 2021 року (а.с. 14); протоколом допиту ОСОБА_18 в якості свідка від 24 вересня 2021 року (а.с. 15-16); протоколом допиту ОСОБА_19 в якості свідка від 27 вересня 2021 року (а.с. 17-18); протоколом допиту ОСОБА_20 в якості свідка від 6 жовтня 2021 року (а.с. 19-20); висновком експерта №СЕ-19/108-21/11211-ІТ від 13 жовтня 2021 року (а.с. 21-33); довідкою з КНП Міською лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги Запорізької міської ради від 16 вересня 2021 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_8 16 вересня 2021 року перебував в алкогольному сп`янінні (етанол крові 1,65 г/л).

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою. Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

При цьому, колегія суддів враховує, що на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_8 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, а тому доводи захисту про недопустимість доказів на даній стадії досудового розслідування не вирішуються слідчим суддею.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду.

Отже доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення також мають ретельно перевірятися в ході досудового розслідування та судового розгляду у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, яке відноситься до категорії тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 10 років, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційним судом враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ "Летельє проти Франції", яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Також не виключається можливість незаконного впливу на свідків, експертів та спеціалістів, оскільки підозрюваному ОСОБА_8 можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема, адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, слід зауважити, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих та свідків та дослідження їх судом.

Доводи про те, що підозрюваний ОСОБА_8 проживає разом з родиною, має двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, має постійне місце роботи, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, вказані захисником дані про підозрюваного ОСОБА_8 , як такі, що його позитивно характеризують нівелюються іншими даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, з яких вбачається, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, який має суспільний резонанс та спричинив загибель людини, що є найвищою цінністю суспільства, а також спричинив тяжкі ушкодження іншій особі.

Між іншого, як випливає із матеріалів кримінального провадження, підозрюваний ОСОБА_8 вже неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за ст. 130 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік (а.с. 53).

Вказані обставини свідчать про високу ступінь суспільної небезпечності підозрюваного та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, а відтак застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2021 року, якою у відношенні ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 грудня 2021 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4