Справа № 183/2/22
№ 1-кп/183/763/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене 26.11.2021 року до ЄРДР за № 0000056 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, розлученому, зі слів обвинуваченого має неповнолітню дитину, військовослужбовцю військової служби за контрактом на посаді майстра ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше судимого:

- 06.09.2021 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

- 27.09.2021 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 645 (по стройовій частині) від 22.09.2020 року солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , прийняв справи та посаду майстра ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення танкового батальйону вказаної військової частини, приступивши до виконання службових обов`язків відповідно до займаної посади.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 26, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Законом України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 вчинив військовий злочин в умовах особливого періоду.

Так, 30 листопада 2020 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи будь-яких заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , а про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

25 листопада 2021 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, розташованої за адресою: вул. Феодосійська, 2, м. Дніпро.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного 26.11.2021 року до ЄРДР за № 0000056

(а.п. 19);

- з`явлення з зізнанням ОСОБА_3 , в якому останній зазначив, що самовільно залишив військову частину у зв`язку із сімейними обставинами

(а.п. 20);

- акт службового розслідування, відповідно до якого в ході проведення службового розслідування встановлено факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_3 на службу 30.11.2020 року та відсутність його на службі без поважних причин тривалістю більше десяти діб

(а.п. 21-24);

- наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 192 про результати службового розслідування за фактом відсутності солдата ОСОБА_3 на службі без поважних причин

(а.п. 26-28);

- документи щодо проходження ОСОБА_3 військової служби

(а.п. 29-39).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення з зізнанням.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 раніше судимий, є військовослужбовцем, має неповнолітню дитину зі слів обвинуваченого.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_3 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання належним чином сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, судом враховується той факт, що ОСОБА_3 був засуджений 06.09.2021 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт; а також 27.09.2021 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт. Зазначене покарання ОСОБА_3 , відповідно до письмового повідомлення начальника Криворізького районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, станом на 05.01.2022 року, не відбуто. При цьому, суд вважає доцільним залишити виконання вищевказаних вироків окремо від покарання, яке буде призначено даним вироком.

Суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_3 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 рік.

На підставі п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироки Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 року та від 27.09.2021 року виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1