Справа № 345/1582/21
Провадження № 11-кп/4808/91/22
Категорія ст. 125 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду від 23 листопада 2021 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 125 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Калуш, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 , вважає вирок Калуського міськрайонного суду від 23.11.2021 року незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції при постановленні судового рішення допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження було безпідставно відхилено її письмові та усні заяви щодо порушення права на захист під час проведення дізнання, а саме права на захисника особі з наявними фізичними вадами. Окрім цього, суд першої інстанції безпідставно визнав доказом умисного спричинення нею легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 висновок судово медичного експерта №83 від 07.04.2021 року, що прямо суперечить сформованій Верховним Судом судовій практиці з даного питання про те, що висновок експерта підтверджує тільки наявність чи відсутність тілесних ушкоджень і не може бути самостійним доказом вини особи у вчиненні кримінального правопорушення чи кримінального проступку.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 23.11.2021 щодо неї скасувати та постановити виправдувальний вирок.

Вироком Калуського міськрайонного суду від 23 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 умисно спричинила легкі тілесні ушкодження потерпілій, за наступних обставин.

24.03.2021 р. близько 19.00 ОСОБА_8 перебувала на дорозі в АДРЕСА_1 , де на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин між нею та односельчанкою ОСОБА_10 виник конфлікт. В ході даного конфлікту ОСОБА_8 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, нанесла декілька ударів ОСОБА_10 . Вдарила її кулаком правої руки в ділянку лівої щоки та лівого плеча. Від ударів ОСОБА_10 не втримала рівновагу та впала на землю. Ще ОСОБА_8 нанесла удар ногою ОСОБА_10 в ділянку середньої третини лівого стегна.

В результаті умисного нанесення ударів обвинуваченою потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню;

- потерпіла ОСОБА_10 заперечила з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої, на кваліфікацію її дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів обвинуваченої ОСОБА_11 наведених в апеляційній скарзі з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , письмові документи, а саме заяву ОСОБА_10 від 24.03.2021 року про вчинення відносно неї злочину, висновок експерта № 83 від 07.04.2021 року, згідно з яким у ОСОБА_10 були виявлені легкі тілесні ушкодження, протокол слідчого експерименту від 07.04.2021 року в ході якого потерпіла ОСОБА_10 відтворила обставини нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою 24.03.2021 року, оригінал медичної картки амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_10 .

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ст. 125 ч.1 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів наведених обвинуваченою ОСОБА_8 з приводу того, що висновок судово медичної експертизи № 83 від 07.04.2021 року є недопустимим доказом то судова колегія вважає їх безпідставними, оскільки даний висновок судово медичної експертизи було складено на підставі даних медичних документів ( медичної картки амбулаторного хворого).

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі з приводу того, що під час досудового розслідування було порушено її право на захист, колегія суддів вважає їх безпідставними так як в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 не є особою, яка через свої фізичні або психічні вади не могла сама реалізувати своє право на захист. Сама по собі інвалідність другої групи не свідчить про наявність фізичних або психічних вад, які перешкоджають самостійно реалізувати своє право на захист. Окрім того, ОСОБА_8 , будучи обізнаною про своє право на кваліфіковану правову допомогу, яке вона може реалізувати обравши собі захисника або шляхом призначення їй захисника безоплатно за рахунок держави, під час дізнання добровільно відмовилася від участі захисника по справі, про що власноручно зазначила у протоколі роз`яснення прав на захист (а.с. 31). В подальшому під час судового розгляду кримінального провадження до участі у справі був залучений захисник адвокат ОСОБА_9 ( а.с. 28-29).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального проступку, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченою.

Крім цього, призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано те, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, одружена, є особою з інвалідністю і єдиним джерелом її доходу є пенсійні виплати.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 є необгрунтованою.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 23. 11.2022 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити - без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 за ст.125 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_13