Провадження № 1-кс/201/2/2022
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, подане під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0001637 від 27.12.2021 року, клопотання слідчого СВ Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, працюючого менеджером з продажу ФОП « ОСОБА_7 », раніше не судимого, з вищою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дніпровським апеляційним судом направлено на розгляд в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська клопотання слідчого, за погодженням із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0001637 від 27.12.2021 року. В обґрунтування вищевказаного клопотання зазначено, що 27 грудня 2021 року о 04 годині 30 хвилин у ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у житло. Після цього підозрюваний, реалізуючи свій умисел, діючи таємно, переліз через паркан, яким огороджене вищевказане домоволодіння, тим самим проник на його територію та попрямував до вхідних дверей будинку, потрапивши у який через незакриті вхідні двері, прослідував до приміщення залу, де побачив на столі два мобільні телефони та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, визначив як об`єкт свого злочинного посягання чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «ZТЕ», модель «Вlade А7 2020» 32 GВ, синього кольору, іmеі: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Samsung», модель «А10» 32 GВ, червоного кольору, іmеі: НОМЕР_2 , які взяв зі столу та поклав до кишені своєї куртки. Далі ОСОБА_5 піднявся на другий поверх вищевказаного домоволодіння, де зайшов до спальної кімнати, у якій знаходився потерпілий ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_5 побачив на столі ноутбук марки «Lenovo В 570» та почав від`єднувати його від зарядного пристрою з метою подальшого викрадення. Однак дії ОСОБА_5 були помічені потерпілим ОСОБА_8 та його дружиною, які висловили словесну вимогу спрямовану на припинення протиправних дій. Після цього ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його протиправні дії перестали бути таємними для потерпілого та інших осіб, розуміючи, що його злочинний намір викрито, з метою продовження свого злочинного умислу направленого на відкрите викрадення майна та можливості безперешкодно покинути місце вчинення злочину, почав погрожувати застосуванням тілесних ушкоджень за допомогою ноутбука марки «Lenovo В 570», який він тримав у руках. Далі ОСОБА_5 завдав ноутбуком марки «Lenovo В 570» два удари потерпілому в область голови та верхньої частини тулубу. Після чого між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_8 почалася бійка, яка продовжувалася, до приїзду працівників поліції. Таким чином ОСОБА_5 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг його закінчити з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції на місці вчинення злочину.

На думку сторони обвинувачення про наявність достатніх підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні свідчить ряд обставин, що повинні враховуватись при обранні запобіжного заходу стосовно останнього, зокрема тяжкість вчиненого ним злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років, що може загрожувати ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають його триманню під вартою, та характеристика підозрюваного, який неодружений та немає міцних соціальних зв`язків. Крім того в клопотанні зазначено, що підозрюваний, знаючи відомості про свідків та потерпілого, які не допитані в судовому засіданні, може незаконно впливати на вказаних учасників кримінального провадження з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину. Тобто орган досудового розслідування вважав, що запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливе, оскільки застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити останнім дії, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та наполягав на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, та є достатні підстав вважати, що існують ризики, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а отже більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення та просили відмовити у застосуванні запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 , в обґрунтування чого посилались на те, що підозрюваний добровільно з`являється за викликами за кожною вимогою слідчого та прокурора, а отже неухильно виконує відповідні обов`язки та розпорядження органу досудового розслідування. Водночас підозрюваний має позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки, у нього наявна родина, він має постійне місце проживання у місті Дніпрі, при цьому останній вже офіційно працевлаштувався, що повинно бути враховане при розгляді цього клопотання.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить до таких правових висновків з наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим підставою для застосування запобіжного заходу слід вважати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, слідчий суддя враховує наступні обставини.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні від 28.10.1994 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» наголошував, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. У рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, при цьому при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. У рішенні від 30.08.1998 року по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» зроблено висновок про те, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Тобто факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме: протоколу прийняття від ОСОБА_8 заяви про вчинення злочину від 27 грудня 2021 року; рапорту поліцейського; протоколу огляду місця події від 27 грудня 2021 року; протоколу затримання ОСОБА_5 від 27 грудня 2021 року; постанови про звільнення затриманого з ізолятора тимчасового тримання від 30 грудня 2021 року; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 28 грудня 2021 року; протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 28 грудня 2021 року; постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28 грудня 2021 року.

Отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки з матеріалів клопотання встановлено, що злочинні дії, кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, у вчиненні яких підозрюється останній, належать до категорії тяжких злочинів, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, у зв`язку із чим, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії»), а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід.

Також слідчий суддя вважає доведеними наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки з повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_5 слідує, що останній під час виявлення його злочинних дій потерпілим та свідком, продовжив вчинення злочину та з метою залишення місця події завдав два удари потерпілому, після чого між ними розпочалася бійка, яка продовжувалася до приїзду працівників поліції, які затримала підозрюваного, а отже останній не довів свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від його волі. Тобто спосіб вчинення цього умисного злочину, поєднаного із проникненням у житло, дає підстави вважати, що останній задля уникнення кримінальної відповідальності може намагатись незаконно впливати на потерпілого та свідків, до анкетних даних яких підозрюваний має доступ з урахуванням ознайомлення з означеним клопотанням та додатками до нього.

Отже наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є актуальними, проте не вирішальними при обранні запобіжного заходу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення злочину підозрюваним ОСОБА_5 , його вік та стан здоров`я, наявність у нього постійного місця проживання та місця роботи, репутацію підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягалась та не має судимостей, наявність у нього близьких родичів, з якими він спільно не проживає, а лише зареєстрований у місці проживання.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя повинен відмовити у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Винятковість запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, полягає у тому, що воно застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тобто слідчому, прокурору необхідно під час звернення до слідчого судді обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу, при цьому правовою доктриною сформовано, що таку потребу слід вважати як виняткову тоді, коли на підставі наявних у конкретному кримінальному провадженні даних можна із певною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

При цьому ч. 4 ст. 194 кримінального процесуального кодексу передбачено, що у випадку, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи, що прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема ризики переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків, однак не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, з огляду на дані про особу підозрюваного, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено. Зокрема у своєму клопотанні стороною обвинувачення недостатньо обґрунтованого чому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти тим ризикам, на які вона посилається. У зв`язку з цим, на переконання слідчого судді, є підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений у клопотанні.

Таким чином слідчий суддя самостійно оцінює кожний запобіжний захід і ризики, яким він зможе запобігти, у зв`язку із чим, аналізуючи в сукупності матеріали клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, достатнім запобіжним заходом є домашній арешт, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможуть виступити достатніми стримуючими факторами для існуючих ризиків. Зазначений висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у рішенні від 16.12.2010 по справі «Боротюк проти України» (п. 62), у якому зазначено, що існування презумпції на користь звільнення з-під варти полягає у тому, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, а отже національні органи в таких випадках завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку, що у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно відмовити, при цьому обравши щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що передбачений ст. 181 КПК України та полягає у забороні останньому залишати житло у період доби з 22:00 до 06:00 години в межах строку досудового розслідування, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки, на думку слідчого судді, застосування такого, менш суворого запобіжного заходу, зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184-187, 193-194, 196, 202, 205, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 24 лютого 2022 року, заборонивши йому у період доби з 22:00 до 06:00 години залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , строком до 24 лютого 2022 року, обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою у визначені дату, час і місце до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Дніпро), в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками, за виключенням випадків спільної участі останніх у проведенні слідчих чи процесуальних дій, а також окрім близьких родичів та членів його сім`ї;

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під домашнім арештом є 24 лютого 2022 року.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 14 годині 00 хвилин 02 лютого 2022 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1