Справа № 158/2672/21
Провадження № 1-кс/0158/1361/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

слідчої - ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 30.09.2021 року за ознакам вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В

08 грудня 2021 року власник арештованого майна ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000474 від 30.09.2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.10. 2021 року було накладено арешт на вилучений під час проведення огляду місця події від 29.09.2021 року транспортний засіб марки «Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, який на праві приватної власності належить йому.

Посилаючись на те, що з моменту вилучення вказаного майна, яке належить йому на праві власності, пройшов значний проміжок часу, усі слідчі дії з арештованим майном проведено, подальше обмеження його, як власника у праві володіння, користування та розпорядження даним майном призводить до негативних дій. З метою уникнення пошкодження майна через погіршення погодних умов та за обставин зберігання на відкритій місцевості, просить скасувати арешт в частині обмеження права користування та надання можливості передачі на відповідальне зберігання.

В судовому засіданні власник майна клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, просив його задовільнити.

Водночас, захисник уточнив прохальну частину клопотання та просив передати його довірителю арештоване майно на відповідальне зберігання без скасування арешту. Вказав, що його довіритель зобов`язується забезпечити належні умови зберігання автомобіля до винесення судом рішення по кримінальному провадженню, а накладений арешт на автомобіль, забезпечить завдання арешту майна. Крім того автомобіль оглянутий в процесі досудового розслідування, його довіритель є законним власником, тому вважає за доцільне клопотати перед судом відповідно до ст. 173 ч. 4 КПК України та з урахуванням розумності і співрозмірності, застосування найменш обтяжливого способу арешту, щоб це не призвело до звуження певних прав та свобод людини, а саме залишити накладений арешт на автомобіль, однак передати його законному власнику на відповідальне зберігання, визначивши його відповідальною особою за збереження автомобіля із забороною його відчуження, з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Слідча ОСОБА_3 щодо задоволення клопотання заперечила з підстав того, що органом досудового розслідування не отримано висновків експертиз.

Заслухавши у часників провадження, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, та застосування належної правової процедури.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Ч. 2 ст.174 КПК України встановлено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що у хвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.10.2021 року накладено арешт на транспортний засіб марки «Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, належний ОСОБА_4 із забороною користуватись, розпоряджатись та відчужувати.

Постановою слідчого від 30.09.2021 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Постановами від 01.11.2021 року, 03.11.2021, 22.11.2021 призначено усі необхідні для слідства експертизи, які наразі перебувають на виконанні.

Звертаючись до суду з клопотанням про передачу в користування арештованого автомобіля ОСОБА_4 зазначає, що належний йому автомобіль з 29.09.2021 року і по даний час зберігається на відкритій місцевості на території майданчика для утримання ТЗ с. Сокиричі і на нього впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу, а з настанням зими і снігу може негативно впливати на технічний стан автомобіля.

Тому, вважає, що в таких умовах неможливе подальше зберігання автомобіля, оскільки майданчик не має можливості зберігати автомобіль належним чином, тобто в закритому приміщенні, тому просить передати належний йому автомобіль на відповідальне зберігання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зберігання автомобіля на відкритій місцевості може призвести до пошкодження автомобіля, тому є підстави для передання його на зберігання заявнику, як володільцю автомобіля, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання арешту майна.

Приймаючи таке рішення суд, серед вищезазначеного враховує, що володілець автомобіля ОСОБА_4 не є обвинуваченим по даному кримінальному провадженню на час розгляду вищевказаного клопотання, автомобіль оглянутий, всі необхідні процесуальні дії органом досудового слідства виконані, тому, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, суд вважає за можливе змінити спосіб арешту майна, а саме передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання заявнику ОСОБА_4 , як володільцю цього майна, заборонивши йому відчужувати та розпоряджатися майном.

Слідчий суддя зазначає, що слідчою не надано вагомих підстав, які б свідчили, що на даному етапі досудового розслідування є необхідним втручання у передбачені Конституцією України право власності, а твердження щодо неотримання висновків експертів не може бути оціненого судом як вагомий доказ, що може свідчити про відмову у задоволенні клопотання.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що клопотання слід задоволити та передати ОСОБА_4 належний йому на праві володіння автомобіль марки «Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору на відповідальне зберігання, із позбавленням ОСОБА_4 права відчужувати та розпоряджатися майном, попередивши його про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, він може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Керуючись ст. 174 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

Клопотання задовольнити.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні № 0000474 від 30.09.2021 року передати автомобіль марки «Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 із позбавленням права на відчуження, розпорядження майном до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 388 КК України.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1