Єдиний унікальний номер справи № 372/4464/19 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2631/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судових засідань ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Обухівського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 27 грудня 2018 року близько 06 год. 26 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем «DAF», модель «XF 95.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом «SCHMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався автодорогою «Н-01» сполученням «Київ-Знам`янка» з м. Кривий ріг Дніпропетровської області в напрямку до м. Київ. Рухаючись на 29 км + 950 м зазначеної автодороги, що на території Обухівського району Київської області, у правій смузі руху в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), (д), 12.1, 12.2 та 12.3 ПДР України, позаду автобуса «ГАЛАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що здійснював перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування №309 «Обухів-Романків-Київ АС «Видубичі» у режимі маршрутного таксі, під керуванням ОСОБА_10 , в момент виявлення, що останній зменшує швидкість руху та здійснює зупинку, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення автомобіля «DAF» із задньою частиною автобусу «ГАЛАЗ», який на той час зробив повну зупинку на вимогу, для посадки пасажирів, внаслідок чого водій автомобіля «DAF» своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_9 , який здійснював посадку в автобус, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм розладу здоров`я понад 21 день. Порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), (д), 12.1, 12.2 та 12.3 ПДР України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Не погоджуючись із вироком судузахисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року, просить його скасувати та на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилаючись на неповноту судового розгляду, вказує, що судом першої інстанції в ході судового розгляду безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про долучення до матеріалів кримінального провадження клопотань слідчого, ухвал суду та висновків судово-медичних експертиз щодо свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 для подальшого порівняння механізму спричинення тілесних ушкоджень зазначеним свідкам та потерпілого ОСОБА_9 . Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на заперечення сторони захисту стосовно висновку судово-медичного експерта №33 від 21.05.2019, оскільки в порушення Інструкцію «Про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, експертом самостійно було залучено до дослідження невідомого спеціаліста, який видав документ КОБ СМЕ №251/2 від 08.05.2019, на який в подальшому послався судово-медичний експерт при встановленні середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Також, на переконання захисника, судом не було надано належної оцінки тому, що з клопотанням про надання тимчасового доступу до медичних документів потерпілого ОСОБА_9 звертався начальник СВ Обухівського ВП ОСОБА_14 а протокол тимчасового доступу до медичних документів складав слідчий ОСОБА_15 , які не були внесенні до ЄРДР як слідчі, які здійснюють досудове розслідування. Крім того, апелянт зазначає, що під час судового засідання було заявлено клопотання про дослідження довідки про вартість лікування потерпілого та листка лікарських призначень, проте прокурором не було надано оригінал цього документу, однак цей документ, на переконання захисника, підтверджує, що лікування перелому коліна потерпілому ОСОБА_9 не надавалось. Крім того, було заявлено клопотання про дослідження протоколів допитів потерпілого ОСОБА_9 та водія ОСОБА_10 , оскільки вони постійно змінювали свої показання, однак суд безпідставно відмовив в задоволенні цього клопотання. Також в апеляційній скарзі захисник зазначає, що судом не надано правову оцінку дослідженому в судовому засіданні доказу «Комплекс вихідних даних для вирішення поставлених запитань», в якому описано свідчення потерпілого та водія, а також дані встановлені слідчим експериментом, які не узгоджуються ані з протоколами допитів, ані з даними слідчого експерименту. Апелянт вказує також на невідповідність показань ОСОБА_7 , зазначених судом у вироку, з доказами в дослідженому протоколі слідчого експерименту та відеозапису проведення даної слідчої дії.
Крім того, апелянт зазначає, що суд у вироку самостійно встановив невідповідність дій ОСОБА_7 пунктам 1.5, 2.3 (б), (д), 12.1, 12.2 та 12.3 ПДР України, що не відповідає повідомленню про підозру від 07.11.2019 та висновку судової інженерно-технічної експертизи №12-1/1550 від 20.08.2019. Суд залишив поза увагою те, що маршрутні транспортні засоби для посадки-висадки пасажирів мають право зупинятись в спеціально відведених місцях, а також те, що пішохід ОСОБА_9 порушив вимоги п.27.4 ПДР, вийшов на проїзну частину покриту льодом зупиняючи автобус, який можливо через це різко загальмував. Отже, на думку апелянта, оцінюючи в сукупності докази по справі необхідно зробити висновок про те, що винні дії потерпілого та водія автобуса, які грубо порушили правила дорожнього руху, викликали аварійну ситуацію та призвели до дорожньо-транспортної пригоди, втім суд виніс обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , не аналізуючи при цьому дій інших учасників руху, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду та невідповідність вироку фактичним обставинам справи.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження,тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджуються детальними та послідовними показаннями допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що 27.12.2018 близько 06 год. ранку знаходячись на зупинці «Канал», розташованій на автодорозі Обухів Київ, яка здійснюється за вимогою пасажирів, в напрямку м. Києва. Подав сигнал ліхтарем маршрутному мікроавтобусу, після чого водій увімкнув на маршрутному автобусі покажчик повороту праворуч та почав приймати вправо до узбіччя зменшуючи швидкість руху. Після того, як автобус повністю зупинився, водій увімкнув світлову аварійну сигналізацію, відчинив двері, і в момент, коли він збирався заходити до салону, побачив, що позаду рухався автомобіль, потім відчув сильний удар в задню частину мікроавтобуса. З моменту повної зупинки мікроавтобуса і до зіткнення транспортних засобів пройшло близько 10 секунд. Від удару він опинився зажатий під мікроавтобусом, в результаті чого отримав травму правої ноги гомілки у виді забиття та перелому.
Проаналізовано судом першої інстанції і показання свідка ОСОБА_10 - водія на маршруті № 309 «Обухів - Київ», який працює в режимі маршрутного таксі, який показав, що 27.12.2018, рухаючись із м. Обухів в напрямку м. Київ в крайній правій смузі, попереду себе, десь за 100 метрів, побачив світло ліхтарика на узбіччі, розцінивши як знаки зупинки за вимогою, почав вживати дії для зупинки транспортного засобу, включив аварійну сигналізацію десь за 60 метрів до запланованої зупинки. В цей момент автомобіль ОСОБА_7 знаходився на відстані приблизно 200 метрів позаду. Зупинившись о 06 год. 20 22 хв. на зупинці Романків «Канал», відчинив передні двері для посадки та висадки пасажирів, після зупинки десь через 10 секунд сталося зіткнення автомобіля ОСОБА_7 із задньої частиною автобуса під його керуванням. Після зіткнення почув крик людини, відкрив двоє дверей автобуса, вибіг на вулицю та побачив під автобусом людину із зажатою рукою, яким виявився ОСОБА_9 . При цьому свідок ОСОБА_10 зазначив, що зупинив автобус на додатковій смузі, з`їхавши із лівої смуги для руху і рухаючись частиною транспортного засобу по узбіччю десь протягом 60 метрів, для вільного об`їзду залишалося, на його думку, більше ніж півтори смуги. В момент удару автобус під його керуванням займав приблизно 1 метр на смузі руху, по якій рухався автомобіль ОСОБА_7 . В момент зупинки в дзеркало заднього виду бачив світло фар автомобіля ОСОБА_7 десь приблизно за 100 метрів до себе. Удар прийшовся в ліву задню частину його автомобіля і стався в момент, коли в салон заходив потерпілий ОСОБА_9 .
Взято до уваги судом першої інстанції і показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , які показали, що 27.12.2018, вранці приблизно о 06 год. в темну пору доби вони, будучи пасажирами автобуса № 309 «Обухів - Київ» рухалися в напрямку м. Києва, після зупинки автобуса відчули удар, вийшовши, побачили людину, яка лежала на землі на спині, та рука якої застрягла під автобусом. Свідок ОСОБА_13 зазначив, що автобус знаходився ближче до правого краю проїзної частини. Свідок ОСОБА_12 показала, що десь через 40 секунд після зупинки автобуса стався удар в задню частину автомобіля, водій перед зупинкою взяв праворуч на узбіччя. На думку свідка ОСОБА_16 зіткнення сталося через проміжок часу до 1 хвилини після зупинки, автобус майже повністю з`їхав зі смуги руху, по який рухався, з`їхавши на узбіччя.
Показання зазначених свідків та потерпілого суд першої інстанції дослідивши в порядку передбаченому кримінальним процесуальним законом, безпосередньо сприймаючи їх показання під час судового засідання, обґрунтовано визнав допустимими та достовірними, оскільки вони є логічними, послідовними і повністю узгоджуються з іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, судом першої інстанції досліджено, висновок експерта від 01.07.2019 № 12-1/1162 щодо відсутності на момент огляду несправностей гальм, та елементів підвіски у напівпричепі марки «SCHMITZ», модель «SKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Досліджено судом першої інстанції і висновок експерта від 04.07.2019 № 12-1/1161 щодо технічної несправності рульового керування автомобіля марки «DAF» модель «XF 95.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , через руйнацію рульової тяги в районі кріплення лівого пальця шарнірного з`єднання, яка виникла в момент ДТП. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено. Аналогічний висновок зроблений відносно системи робочого гальма. Елементи підвіски на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, які б могли виявити зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено (а. с. 160-162, том 1).
Взято до уваги і фактичні дані висновку експерта від 18.02.2019 року № 12-2/169 згідно якого рульове керування автобуса марки «ГАЛАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Стосовно системи робочого гальма та елементів підвіски зроблений аналогічний висновок (а. с. 155-158, том 1).

Проаналізовано судом першої інстанції і дані висновку експерта від 25.02.2019 № 12-2/161, відповідно до якого зіткнення автомобіля марки «DAF», модель «XF 95.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автобуса марки «ГАЛАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сталося на правій смузі в напрямку до м. Київ, більш детальної інформації встановити неможливо. В момент первинного контакту автомобіль «DAF» контактував передньою правою частиною з задньою лівою частиною автобуса марки «ГАЛАЗ». (а. с. 164-169, том 1).
Досліджено судом і протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.12.2018 та ілюстративну таблицю до нього, щодо місця вчинення злочину, погодних умов, елементів проїзної частини, локалізація та пошкодження транспортних засобів, складена схема ДТП, яка підписана ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та понятими ОСОБА_17 , ОСОБА_18 без будь-яких зауважень (а. с. 1-10, том 2, а. с. 217-246, том 1).
Проаналізовано судом першої інстанції і дані слідчого експерименту, відображеного в протоколі від 14.06.2019 за участю потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_7 , і свідка ОСОБА_10 , та проглянутого в судовому засіданні відеозапису до нього, в ході якого встановлені обставини дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.11-18 т.2)
Надано оцінку і фактичним даним, що містяться у висновку експерта від 20.08.2019 № 12-1550, відповідно до якого за даних дорожніх обставин водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2 та п. 12.3 ПДР України. В заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити зіткнення з нерухомим автобусом «ГАЛАЗ» шляхом застосування екстреного гальмування в момент виявлення перешкоди. З технічної точки зору в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 171-175, том 1).
Взято до уваги і інформацією ТОВ «Обухівтранс», що режим руху приміського автобусного маршруту загального користування № 309 Обухів Романків Київ АС «Видубічі», який здійснюється в режимі маршрутного таксі, що відповідно до абз. 51 ст. 51 ЗУ «Про автомобільний транспорт» дозволяє здійснювати посадку висадку пасажирів на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху.
Таким чином, судом першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 ,всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

З огляду на наведені докази суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не проаналізував дій потерпілого та водія автобуса, які на переконання захисника, порушили правила дорожнього руху, викликали аварійну ситуацію та призвели до дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції дослідив питання щодо перебування даної дорожньо-транспортної пригоди в причинно-наслідковому зв`язку із діями водія ОСОБА_10 , а також здійснив аналіз пояснень потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин за яких він здійснював зупинку маршрутного автобусу, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки дорожньо-транспортної пригоди є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків, яка у обвинуваченого ОСОБА_7 була, оскільки при суворому дотриманні вимог п.12.3 ПДР України, обвинувачений мав змогу уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, що повністю узгоджується з фактичними даними висновку експерта від 20.08.2019 № 12-1550, відповідно до якого за даних дорожніх обставин водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2 та п. 12.3 ПДР України. В заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити зіткнення з нерухомим автобусом «ГАЛАЗ» шляхом застосування екстреного гальмування в момент виявлення перешкоди. З технічної точки зору в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Твердження апелянта про те, що слідчий експеримент, який був проведений слідчим, що не входив до групи слідчих в даному кримінальному провадженні, а також містив розбіжності в протоколі та відеозаписі щодо часу за який ОСОБА_7 побачив загоряння на автобусі «ГАЛАЗ» стоп сигналів і до моменту зіткнення, а також висновок експерта від 20.08.2019 № 12-1550, який був зроблений, в тому числі і на підставі даних слідчого експерименту, мають бути визнані судом недопустимими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий експеримент, а також протокол про проведення слідчого експерименту складений за його результатами слідчим, який входив до групи слідчих у кримінальному провадженні. При цьому слід зазначити, що фактичні дані, що містяться у протоколі про проведення слідчого експерименту засвідченні, як самим ОСОБА_7 так і його захисником ОСОБА_8 який і на даний час здійснює його захист, а також потерпілим, свідками, спеціалістом та понятими без будь-яких зауважень. Окрім того, як правильно встановив суд першої інстанції, вказані розбіжності в протоколі слідчого експерименту та відеозаписі до нього не вплинули на висновок експерта, оскільки згідно висновку, експертом при дослідженні взагалі не застосовувалися вказані величини, як то час, за який водій ОСОБА_7 побачив автобус «ГАЛАЗ».
Отже, підстав вважати недопустимим доказом, як слідчий експеримент від 14.06.2019, так і висновок експерта, зроблений в тому числі на його підставі, як про це зазначає захисник, колегія суддів не вбачає.
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про дослідження протоколів допитів потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , є неспроможними, з огляду на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, при цьому, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи судвово-медичних експертиз щодо свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , оскільки зазначені особи не є сторонами кримінального провадження.
Як вбачається з висновку експерта від 21.05.2019 № 33, яким встановлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 , то зазначену експертизу було проведено експертом ОСОБА_19 , який володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до ЗУ «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, на підставі наданої йому медичної документації, зокрема медичної довідки № 6626, медичної карти стаціонарного хворого № 35; медичної довідки № 140 від 28.02.2019; амбулаторної картки № 55058; консультативного заключення рентгенолога КОБ СМЕ № 251/2, а тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що до проведення експертизи був залучений інший спеціаліст, колегія суддів вважає необґрунтованими. Будь-яких порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів, колегією суддів не встановлено, експертне дослідження проведене із дотриманням процесуального порядку його призначення та проведення, а тому доводи апеляції захисника в цій частині є неспроможними.

Доводи захисника про те, відмова прокурора у наданні оригіналу довідки про вартість лікування потерпілого та листка лікарських призначень, свідчить про те, що потерпілий не отримував лікування перелому коліна, колегія суддів вважає непереконливим, оскільки ненадання оригіналу довідки про вартість лікування потерпілого та листка лікарських призначень не є підставою вважати, що потерпілий не отримував такого лікування, а також жодним чином не спростовує наявність у потерпілого тілесних ушкоджень у виді крайового перелому обох виростків правої великогомілкової кістки, які згідно висновку експерта від 21.05.2019 року № 33 могли утворитись 27.12.2018 в результаті ДТП.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено.
Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, розмір якого обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, працевлаштований, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутності обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Врахувавши зазначені обставини, а також те, що професія водія є єдиним джерелом доходу ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів буде покарання у виді штрафу, в межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, з яким колегія суддів погоджується.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4