Провадження №1-в/127/697/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи відбування покарань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання начальника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 засуджений Тиврівським районним судом Вінницької області за частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Станом на 18.09.2021 засуджений відбув 2/3 строку призначеного йому покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці за період відбування покарання довів своє виправлення у зв`язку з чим 21.09.2021 комісія прийняла рішення про доцільність клопотати перед судом про його умовно-дострокове звільнення.
ОСОБА_6 в судове засідання доставлений не був, провести судовий розгляд клопотання в режимі відеоконференції не представилось за можливе, однак представник установи відбування покарань надав суду належним чином засвідчену заяву ОСОБА_7 , відповідно до якої останній просив здійснити судовий розгляд клопотання за його відсутності.
Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки з матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_7 двічі відмовляли у зверненні до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення. Крім того, надані суду матеріали, а також матеріали особової справи не містять відомостей про його працевлаштування.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.
З матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_6 засуджений Тиврівським районним судом Вінницької області за частиною третьою статті 185 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про звільнення від покарання за хворобою.
Зі змісту пункту 1 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або про звільнення від покарання за хворобою відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Вирішуючи питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 , суд вважає за доцільне зауважити таке.
Згідно з пунктом 2 частиною третьою статті 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Разом з тим, частиною другою статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення зокрема умисного тяжкого злочину та фактично відбув дві третини строку покарання. З матеріалів особової справи також випливає, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, дисциплінарних стягнень не має, приймає активну участь у благоустрої території виробничої зони установи. Разом з тим, надані суду матеріали свідчать, що ОСОБА_6 був працевлаштований лише у липні 2020 року. Також надані суду матеріали свідчать, що 06.10.2020 та 06.04.2021 комісія установи відмовляла у переведенні засудженого з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації та в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Докази, які б свідчили про суттєву зміну умов, які стали підставою для звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого, суду не надані.
З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні не було доведено тієї обставини, що засуджений ОСОБА_6 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Отже, правові підстави для його умовно-дострокового звільнення відсутні.
Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_5 про звільнення засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 07.11.2019 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою з дня отримання копії ухвали.

Суддя: