ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1691/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_4
Єдиний унікальний №335/3706/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8

за участі секретаря ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2021 року про продовження терміну дії запобіжного заходу щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду за клопотанням прокурора обвинуваченому ОСОБА_1 продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволення клопотання прокурора та змінити ОСОБА_1 запобіжний захід на особисте зобов`язання. Мотивував свої апеляційні вимоги тим, що висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Суд проігнорував відсутність письмових доказів підтвердження зазначених прокурорам ризиків, зокрема висловлювань ОСОБА_1 погроз по відношенню до потерпілих при досудовому розслідуванні кримінального провадження. Не надано належну оцінку обґрунтованим заперечення сторони захисту. Не є підставою для задоволення клопотання прокурора і наявність обґрунтованої підозри, на що посилається суд, оскільки зазначене може бути враховано лише на стадії досудового розслідування, а не під час вже судового розгляду кримінального провадження. Крім того, обвинувачений ніколи не переховувався від суду та органів досудового розслідування, не перетинав державного кордону України, мешкав у м.Києві, де був незаконно затриманий. Подальше перебування ОСОБА_1 під вартою фактично створюватиме умови для відбування ним покарання за відсутністю щодо нього обвинувального вироку, що призведе в свою чергу до порушення принципу верховенства права, а також права останнього на свободу та особисту недоторканість.

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, на переконання сторони захисту, є засобом шантажу останнього для припинення оприлюднення ним фактів і документів, що вказують на замовників, організаторів замаху на вбивство, фальсифікації матеріалів кримінального провадження №0000242, і осіб, які виконували їхні незаконні вказівки при вчиненні злочину, що надасть їм гарантії у відмові ОСОБА_1 від надання показів. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання забезпечить подальшу процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадження Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК, ОСОБА_2 , за ч.3 ст.15, п.7 ч.2 ст.115, п.п.7,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.189, ч.4 ст.189, ч.1 ст.307 КК та ОСОБА_3 за ч.4 ст.189 КК.

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 .

У зв`язку із перебуванням судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_14 на час розгляду клопотання у службовому відрядженні, з урахуванням «Перехідних положень» КПК, клопотання прокурора було розглянуто головуючим у справі - суддею ОСОБА_15 одноособово.

Суд, задовольняючи зазначене клопотання та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, в ухвалі посилався на те, що встановлені у даній справі ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому провадженні продовжують існувати, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. При цьому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти даним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 ґрунтується на зазначених вимогах закону.

Так, з представлених матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено лише у виді позбавлення волі.

При цьому встановлено, що обвинувачений не має чітко визначеного місця проживання. Мешкання, за адресою якого обвинувачений зареєстрований йому не належить та не перебуває у його постійному користуванні. Відсутні відомості про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, неповнолітніх або малолітніх дітей на утриманні, що свідчить про низькі соціальні чинники стримуючого характеру.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, за відсутності міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини.

З наданих матеріалів провадження вбачається, що у зв`язку із відставкою члена колегії суддів у даному провадженні - судді ОСОБА_13, 17.09.2021 року було здійснено повторний автоматизований перерозподіл судової справи.

Тобто, судовий розгляд даного кримінального провадження знаходиться на початковій стадії, всі потерпілі та свідки у ньому судом ще не допитані, а отже враховуючи, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, колегія суддів доходить висновку, що перебуваючи на волі обвинувачений може здійснювати певні дії з метою впливу на потерпілих та свідків, що безумовно є недопустимим та значно перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Відтак, зважаючи на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_1 , характер та тяжкість інкримінованих йому злочинів, можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, ступінь суспільного інтересу до розгляду даного кримінального провадження колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183 КПК, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, на які послався суд в своїй ухвалі.

При цьому суд правильно визначився з тим, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

З огляду на зазначене, твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Наявність у обвинуваченого місця реєстрації, на що посилався захисник в судовому засіданні не є самостійною та достатньою підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, не надано апелянтом і будь-яких доказів на підтвердження права обвинуваченого ОСОБА_1 на користування житлом, що знаходиться за адресою його місця реєстрації, чи права проживання в ньому, а відтак колегія суддів ставиться критично до зазначених доводів.

Твердження захисника з приводу безпідставності посилань на перебування обвинуваченого у розшуку мають бути предметом дослідження в ході розгляду даного кримінального провадження судом першої інстанції посуті.

Питання щодо ймовірності шантажу обвинуваченого певними посадовими особами не є предметом даного апеляційного розгляду, як і твердження апелянта щодо фальсифікації даного кримінального провадження.

Не здатні переконати колегію суддів у неправильності висновків суду щодо необхідності продовження строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою і інші доводи апеляційної скарги захисника.

Отже колегія суддів, на даному етапі не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_5ОСОБА_16ОСОБА_17

Дата документу 11.10.2021 Справа № 335/3706/19