Справа №591/5393/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/396/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
Іменем України

24 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/5393/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 31.07.2021, якою застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з електронним засобом контролю, заборонивши останньому цілодобово залишати місце свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , оскільки висновки слідчого судді є необґрунтованими, а запобіжний захід надто суворим. Під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявності заявлених у клопотанні слідчого ризиків, ОСОБА_7 мав достатньо часу для переховування від органів досудового слідства та суду, хоча добровільно привіз потерпілу до лікарні.

31.07.2021 до Зарічного районного суду м. Сум з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури м. Суми, звернувся ст. слідчий-криміналіст СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 29.07.2021 біля 15:00, перебуваючи на р. Псел поблизу вул. Г. Крут м. Суми, використавши безпорадний стан ОСОБА_11 , вчинив відносно останньої дії сексуального характеру без добровільної згоди потерпілої. Потім ОСОБА_7 переніс ОСОБА_11 до салону автомобіля «Пежо Бокстер» р/н НОМЕР_1 , де повторно вчинив відносно потерпілої дії сексуального характеру без її добровільної згоди. Використовуючи безпорадний стан, незаконно утримував ОСОБА_11 у належному йому автомобілі «Пежо Бокстер» р/н НОМЕР_1 , тим самим протягом тривалого часу незаконно позбавив волі останню.

30.07.2021 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК і ОСОБА_7 вручене письмове повідомлення про підозру у вчинені кримінальних цих правопорушень.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК, в ході досудового розслідування встановлені ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, згідно яких підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, то слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 31.07.2021 застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого та застосувавши запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК.

При вирішенні цього питання слідчий суддя дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 152 КК, існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні одного нетяжкого кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 146 КК), санкція за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі до 5 років, та одного тяжкого кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 152 КК), за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років; існують реальні ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілу і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя і зобов`язаний дослідити обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 3 ст. 199 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо правову оцінку доказам його вчинення, в тому числі і тим обставинам, на які посилається сторона захисту в своїй апеляційній скарзі.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_7 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити нове кримінальне правопорушення. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність заявлених стороною звинувачення ризиків і можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам і суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, небезпека якого може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи та інше. При цьому, встановлений слідчим суддею ризик вчинення нових кримінальних правопорушень є обґрунтованим, виходячи з характеру інкримінованого правопорушення, обставин його вчинення, а також поведінки підозрюваного.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 допоміг потерпілій ОСОБА_11 звільнитися від зашморгу та добровільно привіз потерпілу до лікарні, в цьому випадку, не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або ж знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризиків, розглянутих вище. Ця обставина повинна враховуватися тільки у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує можливість тримання особи під вартою, так як запобіжний захід спрямовується виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , хоча і шляхом певного обмеження його особистих прав.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вказані обставини кримінального провадження і свідчать про наявність передбачених КПК підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_7 , враховує також наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи підозрюваного.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 31.07.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4