Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/3345/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 755/2986/21 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, заміжньої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючої прибиральницею в Київському національному академічному театрі оперети, зареєстрованої за адресом: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресом: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, та їй призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття ОСОБА_7 покарання зараховано строк її попереднього ув`язнення з 23 листопада 2020 року до 02 червня 2021 року.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладено на неї обов`язки, що передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, у невстановлений досудовим розслідуванням час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу метадону невизначеному колу осіб на території міста Києва.
Так, 24 вересня 2020 року ОСОБА_7 , реалізуючи дії, спрямовані на незаконний збут наркотичного засобу, домовилась з особою, яка співпрацювала з правоохоронними органами на основі конфіденційного співробітництва зі зміненими анкетними даними ОСОБА_10 , про збут останньому наркотичного засобу метадону за грошові кошти в сумі 400,00 гривень.
Далі, 24 вересня 2020 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, діючи за попередньою домовленістю, ОСОБА_7 зустрілася з ОСОБА_10 за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 23/16, отримала від нього 400,00 гривень, які йому були видані згідно з постановою про проведення негласної слідчої розшукової дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу, та передала йому блістер без маркування, всередині якого знаходилися 4 (чотири) пігулки білого кольору з частковим написом «Дон-3Н», що в подальшому у цей же день був вилучений у ОСОБА_10 в ході огляду місця події.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-20/47116-МРВ від 03 листопада 2020 року, надані на дослідження 4 (чотири) пігулки містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в наданих на дослідження 4 (чотирьох) пігулках 0,080 г.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (Таблиця ІІ, Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено), метадон є наркотичним засобом.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на повторний незаконний збут наркотичного засобу метадону.
23 листопада 2020 року ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, домовилась з особою, яка співпрацювала з правоохоронними органами на основі конфіденційного співробітництва зі зміненими анкетними даними ОСОБА_10 , про збут останньому наркотичного засобу метадону за грошові кошти в сумі 300,00 гривень.
Далі, 23 листопада 2020 року приблизно о 07 годині 12 хвилин, діючи за попередньою домовленістю, ОСОБА_7 зустрілася з ОСОБА_10 за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 25, отримала від нього 300,00 гривень, які йому були видані згідно з постановою про проведення негласної слідчої розшукової дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу, та передала йому: фрагмент блістера, всередині якого знаходилися 3 (три) пігулки білого кольору з частковим написом «Дон-3Н»; фрагмент блістера, всередині якого знаходилися 2 (дві) пігулки білого кольору, що в подальшому у цей же день були вилучені у ОСОБА_10 в ході огляду місця події.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-20/57168-МРВ від 24 листопада 2020 року, надані на дослідження 5 (п`ять) таблеток містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в наданих на дослідження 5 (п`яти) таблетках становить 0,100 г.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (Таблиця ІІ, Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено), метадон є наркотичним засобом.

В цей же день, 23 листопада 2020 року в період часу з 11 години 59 хвилин до 12 години 24 хвилин під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 приміщення квартири АДРЕСА_3 , працівниками поліції виявлено та вилучено блістерні упаковки з написом «Дон-3Н», в середині яких знаходилися 11 (одинадцять) пігулок, що містять у своєму складі наркотичний засіб метадон, який ОСОБА_7 повторно зберігала з метою незаконного збуту.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/534-МРВ від 12 лютого 2021 року, надані на дослідження 11 (одинадцять) таблеток містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в пігулках складає 0,243 г.
Метадон (фенадон), згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» Список № 1 Особливо небезпечні.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні та правильність кваліфікації її дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, прокурор просить призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, та ст. 75 КК України і звільнення її від відбування остаточного покарання з випробуванням, що призвело до невідповідності застосованого до обвинуваченої заходу примусу ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень і даним про її особу внаслідок м`якості.
При цьому апелянт, погоджуючись із наявністю щирого каяття ОСОБА_7 у скоєному, що є однією обставиною, яка пом`якшує її покарання, стверджує, що суд у вироку жодним чином не мотивував та безпідставно визнав як пом`якшуючі і такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, інші обставини, зокрема: перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей; відсутність судимостей; стан здоров`я. За наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання, та враховуючи надзвичайну суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що виразилися у їх систематичному збуті, прокурор переконаний, що суд безпідставно призначив обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На думку апелянта, таке призначене ОСОБА_7 покарання, як окремо за ч. 2 ст. 307 КК України, так і остаточне на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, є несправедливо м`яким заходом примусу.
Також прокурор вважає, що суд неправильно застосував положення ст. 75 КК України та звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, без належного врахування того,: що вчинені нею кримінальні правопорушення є тяжкими; що об`єктом злочинного посягання був режим обігу наркотичних засобів і що факт поширення наркотичного засобу створює загрозу заподіяння шкоди здоров`ю інших осіб та суспільній моралі загалом; що на час вчинення кримінальних правопорушень обвинувачена офіційно не працювала і це свідчить, що збут наркотичних засобів був її джерелом отримання прибутку. З огляду на такі обставини, апелянт переконаний, що до ОСОБА_7 не може бути застосований інститут умовного звільнення від реального відбування покарання з випробуванням, передбачений ст. 75 КК України.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких, посилаючись на наявні в матеріалах кримінального провадженні дані про її особу, зокрема на те, що вона: одружена; має на утриманні двох неповнолітніх дітей; позитивно характеризується за місцем проживання, просить залишити без змін призначене їй судом першої інстанції покарання як законне та справедливе.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 в підтримку доводів апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти її задоволення та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як вбачається з вироку, суд визнав ОСОБА_7 винуватою у тому, що вона 24 вересня і повторно 23 листопада 2020 року вчинила два епізоди незаконного збуту наркотичного засобу метадону, обіг якого обмежено. Також 23 листопада 2020 року за місцем проживання ОСОБА_7 вилучено даний наркотичний засіб, який вона повторно зберігала з метою незаконного збуту.

При цьому, в мотивувальній частині вироку, викладаючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 епізодів збуту наркотичного засобу від 24 вересня і 23 листопада 2020 року, при посиланні на Постанову Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», суд помилково вказав про те, що наркотичний засіб метадон відноситься до Списку № 2 «Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в Таблиці ІІ.

Аналогічним чином, при викладі фактичних обставин незаконного повторного зберігання ОСОБА_7 з метою збуту наркотичного засобу метадону, що був вилучений за місцем її проживання 23 листопада 2020 року, суд помилково послався на Список № 1 в Таблиці І даної Постанови, що визначає перелік особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

В дійсності, наркотичний засіб метадон, обіг якого обмежено, віднесено до Списку № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в Таблиці ІІ означеної Постанови.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виправити указані помилки суду, допущені в мотивувальній частині вироку, що між тим жодним чином не впливає на правильність установлених фактичних обставин безпосереднього вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та вірність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 307 КК України як незаконний збут наркотичного засобу і за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно.

За результатами перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 і ст. 75 КК України, колегією суддів встановлено наступне.

Положення ч. 2 ст. 50 КК України передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Нормами ч. 1 ст. 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом даного закону, при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням повинні бути враховані та оцінені в сукупності всі встановлені і доведені обставини, що мають значення для прийняття такого рішення і воно повинно бути належним чином вмотивовано судом.

Однак, призначаючи ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції наведених вимог закону не дотримався.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував: ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, що ст. 12 КК України вони віднесені до тяжкого (ч. 2 ст. 307 КК України) злочину та помилково вказавши, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 307 КК України, є нетяжким; дані про особу обвинуваченої, а саме: її вік; те, що вона заміжня і має на утриманні двох неповнолітніх дітей; раніше не судима та до адміністративної відповідальності не притягувалася; має постійне місце проживання і реєстрації; її стан здоров`я; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має позитивні плани на майбутнє. Пославшись на те, що в сукупності означені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд призначив ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією даного закону, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна; за ч. 1 ст. 307 КК України в межах санкції цього закону у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. За сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд застосував принцип поглинення покарань та визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Разом з тим, указавши на аналогічні обставини, а саме на те, що ОСОБА_7 раніше не судима, має лише суспільно корисні плани на майбутнє, двох неповнолітніх дітей на утриманні, постійне місце проживання та реєстрації, суд вважав за можливе звільнити її від реального відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Проте, на переконання колегії суддів, суд не навів у вироку жодних належних мотивів в обґрунтування рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 в умовах застосування звільнення від реального відбування покарання з випробуванням. При цьому, суд взагалі не врахував та не проаналізував фактичні обставини вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості в сукупності з даними про особу винної як у загально-соціальному аспекті, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, залишивши поза увагою те, що ОСОБА_7 , не будучи працевлаштованою і не маючи законних джерел заробітку умисно вчинила тяжкі злочини з корисливих мотивів, обравши збут наркотичного засобу способом систематичного покращення власного матеріального становища.

З огляду на наведені встановлені у кримінальному провадженні обставини, що в сукупності підлягають врахуванню за правилами ст. 75 КК України, колегія суддів переконана, що застосування до ОСОБА_7 інституту умовного звільнення від відбування покарання є неправильним, суперечить принципам справедливості та співмірності покарання і не забезпечить досягненню його мети, що передбачає не тільки виправлення обвинуваченої, але й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

За таких підстав колегія суддів погоджується із доводами прокурора про неправильне застосування щодо обвинуваченої положень ст. 75 КК України, у зв`язку із чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в порядку п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України з ухваленням апеляційним судом нового вироку за правилами п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Крім того, всупереч приписам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, які передбачають, що у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд у вироку щодо ОСОБА_7 взагалі не вказав, які саме обставини він визнав такими, що пом`якшують покарання, як і обґрунтування щодо призначення обвинуваченій як основного, так і додаткового покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які ст. 12 КК України віднесені до тяжких злочинів; конкретні обставини, характер та мотиви їх скоєння, про які зазначено вище; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона: раніше не судима (т. 1 а.п. 103); на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.п. 102, 101); має двох неповнолітніх дітей, 2004 та 2006 років народження (т. 1 а.п. 105, 104); заміжня (т. 1 а.п. 108, 109); має постійне місце реєстрації та проживання (т. 1 а.п. 108); після ухвалення оскаржуваного вироку, з 15 липня 2021 року, працевлаштувалася, де характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є її щире каяття у вчиненому, враховуючи те, що в суді першої інстанції вона повністю визнала свою винуватість, виразила щирий жаль з приводу скоєного та критичне ставлення до власних протиправних дій, не заперечувала та підтримала установлені органом досудового розслідування обставини вчинення кримінальних правопорушень, таку ж незмінну позицію виказала і під час апеляційного перегляду справи. Наявність у ОСОБА_7 щирого каяття прокурором в апеляційній скарзі не заперечується.

Крім того матеріалами справи підтверджується наявність на утриманні ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, 2004 та 2006 років народження (т. 1 а.п. 105, 104), що колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, також визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні не встановлено.

Враховуючи в сукупності всі встановлені та доведені обставини, які впливають на захід примусу, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, встановленому санкцією цього закону, як визначив суд першої інстанції та яке прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється. Разом з тим, з огляду на наявність двох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , її щирого каяття у скоєному та наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи при цьому загалом позитивні дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима і до кримінальної відповідальності притягується вперше, заміжня, під час апеляційного провадження працевлаштувалася, її молодий вік, а також відсутність обставин, які б обтяжували покарання, колегія суддів переконана, що визначений в санкції ч. 2 ст. 307 КК України мінімальний розмір безальтернативного виду основного покарання у виді позбавлення волі, в даному випадку, буде занадто суворим заходом примусу для ОСОБА_7 , а тому вбачає необхідність призначити їй за ч. 2 ст. 307 КК України основне покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цього закону, та додаткове покарання, яке є обов`язковим, у виді конфіскації майна, окрім житла. При визначенні остаточного покарання для ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України колегія суддів вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання ОСОБА_7 , яке їй слід відбувати реально, є законним, перебуває у справедливому співвідношенні зі ступенем тяжкості вчинених нею злочинів, їх суспільної небезпечності та даним про особу обвинуваченої, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ОСОБА_7 , так і іншими особами.

Виходячи з наведеного та прийнявши до уваги в сукупності всі встановлені обставини, в тому числі й ті, про які зазначає прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що той розмір покарання у виді позбавлення волі, який просить призначити ОСОБА_7 апелянт, є невиправдано та несправедливо суворим заходом примусу.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць з конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць з конфіскацією майна, яке є її власністю, окрім житла.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з часу її фактичного затримання в порядку виконання цього вироку. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування ОСОБА_7 покарання строк її попереднього ув`язнення з 23 листопада 2020 року до 02 червня 2021 року включно із розрахунку: 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 1 (одному) дню позбавлення волі.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити. Вважати правильним в мотивувальній частині вироку при викладі фактичних обставин вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень посилання на те, що наркотичний засіб метадон віднесений до Списку № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в Таблиці ІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4