Справа № 304/839/20
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.10.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 , прокурорки ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/913/20 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 20. 07. 2020.
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Порошково, Перечинського району, Закарпатської області, мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, неодружена, що має на утриманні трьох малолітніх дітей, засуджена:
- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного за даним вироком покарання якщо протягом 01 (одного) року іспитового терміну не скоїть нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.
14. 03. 2017 ОСОБА_6 , з метою незаконного збагачення, знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, умисно подала до Управління соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації заяву № 1668 від 14. 03. 2017 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», в якій зазначила неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, при цьому приховавши інформацію про постійне проживання з батьком дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_11 , внаслідок чого у період з березня по серпень 2017 року, незаконно отримала соціальну допомогу як одинока мати на загальну суму 5677, 76 грн., чим спричинила державі збитки на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому їй обвинуваченні та кваліфікацію її дій, посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 200 годин громадських робіт. Вказує на те, що призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції не врахував, що на утриманні обвинуваченої троє дітей, віком до семи років, що в даному випадку виключало можливість призначення їй такого виду покарання як обмеження волі.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорки, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких відповідно до вимог частини третьої статті 349 і статті 363 цього Кодексу докази не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів III, IV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України при обставинах вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Кваліфікація діяння обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України за встановлених у вироку суду обставин, є правильною.
Разом з тим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
У силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, суд повинен виходити з усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.
У ході судового розгляду в суді першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню доньку (а. к. п. 76).
Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, і призначив ОСОБА_6 покарання, яке не може бути призначено обвинуваченій, оскільки остання має на утриманні малолітнього сина, про що правомірно йдеться в поданій прокурором апеляційній скарзі.
Тому, в даному випадку, призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі у зв`язку з тим, що остання має на утриманні малолітнього сина, є незаконним.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані щодо її особи: позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітнього сина та неповнолітню доньку, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.
З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді громадських робіт, в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України, що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення.
Отже, доводи апеляційної скарги прокурора що стосується неправильного призначення покарання обвинуваченій є такими, що заслуговують на увагу та підлягають до задоволення.
На підставі вищенаведеного, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням з цих підстав нового вироку.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд,-
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 20. 07. 2020 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
У решті вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 20. 07. 2020 залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Судді :