Дата документу 02.03.2022 Справа № 334/6793/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6793/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/840/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2022 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003683 від 21 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003683 від 21 серпня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт був складений без дотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: не викладені мотив та умисел на вбивство; не зазначено наслідків у виді тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого (у виді певного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень); відсутні відомості щодо тілесних ушкоджень, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого; відсутнє посилання на вчинення кримінального правопорушення з особливою жорстокістю при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що фактичні обставини кримінальних правопорушень, їх правова кваліфікація та формулювання обвинувачення викладені не конкретно, неповно та без дотримання вимог діючого законодавства, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, учасники кримінального провадження жодних зауважень щодо його змісту та формулювання обвинувачення не виказували, клопотань про повернення обвинуваченого акту прокурору не заявляли, а стороною захисту не ініціювалось питання щодо незрозумілості суті обвинувального акту та його неконкретності.

Вважає, що вказані судом першої інстанції недоліки є несуттєвими та необґрунтованими.

Так, в обвинувальному акті зазначені як спрямованість умислу обвинуваченого на «вбивство ОСОБА_10 , так і мотив вчиненого злочину «довготриваючі неприязні відносини».

Крім того, обвинувальний акт містить перелік спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та відомості щодо тих, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Вважає, що посилання в обвинувальному акті на певний ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, номеру та виду експертизи, якою він визначався, не є істотним порушенням вимог КПК України

З приводу кваліфікуючої ознаки «особлива жорстокість» зазначає, що в обвинувальному акті чітко вказано, що злочин було вчинено «у присутності дружини ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що такими діями завдає останній особливих психічних та моральних страждань».

Отже в обвинувальному акті не тільки було вказано таку кваліфікуючу ознаку, але й деталізовано вбивство у присутності дружини.

Вважає, що всі зазначені в ухвалі суду недоліки не є предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, а правова кваліфікація та обсяг обвинувачення можуть бути змінені прокурором в порядку ст. 338 КПК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які рішення суду вважали законним, обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Будь-яких інших підстав для повернення обвинувального акту прокурору законом не передбачено.

Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України та даний перелік є вичерпним.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Як визначає ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності,

Стаття 7 КПК України встановлює, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність і диспозитивність .

З огляду на ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Дослідження змісту обвинувального акту свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто вказано, що саме встановлено досудовим розслідуванням, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

Колегія суддів зазначає, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) дійсно мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

Термін «неконкретність обвинувачення» широко поширювався у судовій практиці за часів дії КПК України 1960 року, але за КПК України 2012 року така підстава для повернення обвинувального акту відсутня і застосування її за аналогію неприпустимо.

При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними висновки суду про те, що в обвинувальному акті відсутнє належне формулювання обвинувачення за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, яке полягало в не зазначенні мотиву та умислу на вбивство, наслідків у виді тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілого, відомостей щодо тілесних ушкоджень, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого, відсутності посилання на вчинення кримінального правопорушення з особливою жорстокістю при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення.

Так, обвинувальний акт містить посилання на те, що обвинувачений, «маючи умисел на вбивство…», «зустрів раніше йому знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , з яким у нього склалися довготриваючі неприязні відносини…».

Тобто в обвинувальному акті чітко зазначені спрямованість умислу обвинуваченого та мотив вчинення злочину.

Крім того, обвинувальний акт містить перелік спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому та зазначено, що саме внаслідок них настала смерть ОСОБА_10 .

Враховуючи наявність в обвинувальному акті посилання на те, що « ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 та у присутності його дружини ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що такими діями завдає останній особливих психічних та моральних страждань, наніс йому множинні удари ножем…», колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті чітко вказано таку кваліфікуючу ознаку умисного вбивства як «вчинене з особливою жорстокістю».

З огляду на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині того, що прокурор викладає фактичні обставини, які він вважає встановленими, застосовані в обвинувальному акті формулювання для визначення дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, мотивів, часу, місця та способу вчинення злочину, не є порушенням вимог вищезазначеної кримінальної процесуальної норми, і вказані обставини, за необхідності, можуть бути уточнені у судовому засіданні та не перешкоджають можливості призначення справи до судового розгляду.

До того ж, з`ясування обставин справи, в тому числі, щодо конкретних дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, часу, місця, мотиву та способу вчинення злочину, локалізації та механізму заподіяних тілесних ушкоджень, причинно-наслідкового зв`язку між ними та смертю, наявності кваліфікуючих ознак вчиненого злочину, а також перевірка цих обставин доказами є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.

Разом з тим, обставини, які відповідно до частини першої ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення, викладено чітко і конкретно.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні не викликає сумнівів.

З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є переконливими та вони підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2022 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0003683 від 21 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України, повернуто прокурору, - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4