Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/4057/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 760/2277/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця міста Костянтинівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначив в ухвалі суд, відсутність належного формулювання обвинувачення може призвести до висновку про відсутність складу того чи іншого злочину, інкримінованого ОСОБА_7 , з огляду на що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати та призначити в суді першої інстанції новий розгляд на підставі обвинувального акта зі стадії підготовчого судового засідання.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що висновки суду щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними, оскільки він місить усі передбачені цим законом відомості, точно описані обставини справи із зазначенням ознак об`єктивної сторони складу злочину та конкретизовано необхідний мінімум обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі час, місце та спосіб вчинення злочину, які у своїй сукупності відображають склад злочину, інкримінованій ОСОБА_7 .
Крім цього прокурор вказує, що у судовому засіданні 02 вересня 2021 року потерпіла ОСОБА_11 , представник потерпілого ОСОБА_12 , захисник ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_7 підтримали думку прокурора про призначення справи до розгляду, зазначивши, що обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України та підстав для його повернення не вбачається.
До початку апеляційного розгляду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Представник потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 подала клопотання про проведення апеляційного розгляду у відсутність останніх, а також просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення: прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати ухвалу внаслідок порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд на підставі обвинувального акта, та клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою; захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважали ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, так і клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги та клопотання, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Положення ч. 4 ст. 110 КПК України визначають, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Обов`язкові відомості, які повинен містити в собі обвинувальний акт, визначені в ч. 2 ст. 291 КПК України.
П. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Враховуючи, що зміст фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, відповідно до вимог ст. 91 КК України, визначається тими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і є необхідними та достатніми для його вирішення по суті, то обвинувальний акт в цій частині не повинен містити суперечливі положення, тобто фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і формулювання обвинувачення повинні узгоджуватися між собою та з положеннями тієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, посилання на які наведені в обвинувальному акті, бо в протилежному випадку не буде дотримана одна з основних засад кримінального провадження - забезпечення права на захист.
Зокрема, обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, як це передбачено пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України.
Проте, зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , який надійшов на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва вбачається, що він не відповідає зазначеним вимогам КПК України.
Так, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано звернув увагу на те, що в обвинувальному акті, а саме у сформульованому обвинуваченні, міститься лише констатація факту, що ОСОБА_7 завдав множинні удари ОСОБА_10 кулаком, ногою в область голови та тіла, проте не вказано які саме тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому в наслідок таких дій, їх характер і ступінь тяжкості, та які тілесні ушкодження стали причиною його смерті.
Крім того, всупереч вимог ст. 91 КПК України у висунутому обвинуваченні ОСОБА_7 не вказано мотиву вчиненого кримінального правопорушення.
Отже, наведені в обвинувальному акті, а саме у сформульованому обвинуваченні, фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, з огляду на його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 121 КК України, що в даному випадку доводить недотримання прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, може вплинути як на право ОСОБА_7 на захист, так і на права потерпілої сторони у кримінальному провадженні та, у свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто роз`яснити ОСОБА_7 під час судового розгляду суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.
За вказаних обставин, формальні доводи апеляційної скарги прокурора, які зводяться до того, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є непереконливими та не спростовують протилежних висновків суду першої інстанції.
Посилання прокурора на неврахування судом першої інстанції позиції учасників судового провадження про можливість призначення обвинувального акта до судового розгляду є безпідставними, оскільки питання про відповідність чи невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України вирішується саме судом.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Що стосується клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, то колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, суд, в тому числі апеляційної інстанції, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинуваченого або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за наслідками розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.
За приписами ст. 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також інші обставини зазначені в законі.
За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У рішеннях Європейського суду з прав людини означено, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
З огляду на викладені вимоги кримінального процесуального закону, враховуючи сукупність усіх даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, а також тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі доведеності винуватості у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, колегія суддів вважає за доцільне продовжити раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки на даний час відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, тобто і на цей час продовжують існувати ризики переховування від суду, перешкоджання встановленню фактичних обставин у справі під час судового провадження, які були враховані судом першої інстанції при обранні та продовженні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 19 грудня 2021 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4