УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , участь якого забезпечена шляхом відеоконференції з Катеринівською виправною колонією № 46, захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 120 211 001 000 018 21 від 11.05.2021, у якому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дрогобич Львівської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, судимий,
підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 клопотанням слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що 12.05.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно до якої підозрюваний, перебуваючи у камері № 217 ДУ «Київський слідчий ізолятор», вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_8 , під час якого наніс останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер.

На думку слідчого, існують ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав, які у ньому наведені, зазначивши, що застосування ініційованого запобіжного заходу необхідне для доставки підозрюваного у ДУ «Київський слідчий ізолятор» з метою здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Підозрюваний просив відмовити у задоволенні клопотання зазначивши, що наведені стороною обвинувачення ризики необґрунтовані, оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання у виді позбавлення волі у Катеринівській виправній колонії № 46 за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2019 за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані учасниками судового засідання матеріали, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Наведена гарантія закріплена також у ст. 29 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав та свобод особи визначені кримінальним процесуальним законодавством, який частиною 1 статті 194 КПК покладає на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обов`язок встановити існування наступних складових:
- чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
- чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
- чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» Європейський Суд наголосив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Крім того Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже на початковій стадії розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність в діях підозрюваного ОСОБА_4 ознак інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 121 КК України.

Керуючись наведеними вище положеннями ч. 1 ст. 194 КПК слідчий суддя, окрім обґрунтованості підозри, має встановити наявність таких ризиків не процесуальної поведінки підозрюваного: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, інших підозрюваних; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

ЄСПЛ у своїй практиці визначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з цим під час розгляду клопотання про застосування найсуворішого запобіжного заходу слідчий суддя має у кожному випадку та критично ставитись до доводів сторони обвинувачення, якими обґрунтовується необхідність застосування до особи тримання під вартою, об`єктивно оцінюючи їх переконливість.

На думку сторони обвинувачення, існують ризики щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, продовження злочинної діяльності.

Водночас з матеріалів клопотання, зазначених прокурором у судовому засіданні обставин та наданих підозрюваним пояснень вбачається, що ОСОБА_4 на день звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перебуває у Катеринівській виправній колонії № 46. Відбуваючи покарання відповідно до вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2019 за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

З викладеного вбачається, що зазначені слідчим в обґрунтування ініційованого ним клопотання ризики непроцесуальної поведінки ОСОБА_4 , мають уявний характер, оскільки останній перебуває відбуває покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії, тобто не має реальної можливості вчинити наведені у клопотання поза процесуальні дії.

Отже наданими стороною обвинувачення матеріалами певною мірою підтверджується висунута ОСОБА_4 , підозра. Однак відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Томазі проти Франції» наявність підозри у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, само по собі не виправдовує утримання особи під вартою.

Таким чином, з огляду на викладене та недоведеність існування ризиків не процесуальної поведінки ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення ініційованого стороною обвинувачення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8, 9, 176-179, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1