Справа № 307/2528/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/607/21, за апеляційною скаргою,яку подав прокурор ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року частково задоволено погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 (далі - слідчий), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше судимого,

й обрано щодо нього запобіжний захід домашній арешт, із забороною покидати житло за місцем фактичного проживання за адресою : АДРЕСА_1 , у період часу з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв і з покладенням на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, до 09 лютого 2022 року включно.

З матеріалів клопотання убачається, що 10 грудня 2021 року, до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 . Клопотання слідчий мотивував тим, що 12 липня 2021 року, приблизно о 02 год 45 хв ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою знищення чужого майна шляхом підпалу, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , згідно з попередньо розробленим планом та розподіленими функціями, таємно, під`їхали на скутері невстановленої марки до дворогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, ОСОБА_7 , перестрибнув через паркан та зайшов на територію дворогосподарства, а ОСОБА_8 залишився на скутері очікувати ОСОБА_7 та спостерігати за місцевістю з метою уникнення їх викриття. Після проникнення на територію дворогосподарства, розташованого за вищевказаною адресою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, діючи з прямим умислом, спрямованим на знищення майна потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 облив заздалегідь заготовленою горючою сумішшю із паливно-мастильних матеріалів автомобіль марки «ВМW-320» литовської реєстрації «НОО016», який знаходився у середині дворогосподарства та який належить потерпілому ОСОБА_9 , здійснивши його підпал, у результаті чого вказаний автомобіль частково вигорів у передній частині, а саме: вигоріло відділення двигуна, оскільки у подальшому, після виявлення, повне вигорання автомобіля було припинено сторонніми особами. Після вчинення підпалу ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 покинули місце події на скутері. Своїми діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 здійснили підпал автомобіля, чим спричинили ОСОБА_9 матеріальну шкоду, сума якої встановлюється. У клопотанні також вказується на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України тобто в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків та експертів; вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином залучивши інших осіб з метою направлення органу слідства на хибний шлях. Окрім того, у клопотанні вказується на те, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст.194 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, є раніше судимим, зокрема вироком від 20.05.2021, обвинувачується також у скоєнні інших кримінальних правопорушень, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного. Тому слідчий клопоче обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В ухвалі слідчий суддя визнав, що органом досудового розслідування належними та допустимими доказами доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України. Слідчий суддя вказав, що наведені у клопотанні доводи про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків та експертів; може вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є недоведеними. Приймаючи рішення слідчим суддею взято до уваги дані про особу підозрюваного має постійне місце проживання, на утриманні 2 малолітніх дітей, а також те, що сама лише тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 не є достатньою підставою для взяття його під варту. З огляду на наведене, на те, що під час розгляду клопотання прокурор не посилався на наявність доказів, які б з певною вірогідністю доводили, що інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що щодо ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби з покладенням на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що слідчий суддя залишив поза увагою доводи органу досудового розслідування про те, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Окрім цього, апелянт зазначає, що слідчий суддя не врахував і те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які зазначені у клопотанні слідчого, є реальними, триваючими, - об`єктивно існують, тому інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, а також не має постійного місця роботи, раніше судимий, і станом на тепер має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за який уже був засуджений до покарання у виді штрафу, що у суді першої інстанції розгляд ще одного кримінального провадження за ч. 2 ст. 332 КК України наразі триває. На переконання апелянта, обраний слідчим суддею запобіжний захід домашній арешт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , тому прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді й застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Судове провадження розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_10 , та прокурора, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. Приймаючи рішення про розгляд судового провадження за відсутності цих осіб береться до уваги те, що: вищевказані особи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання; заяв чи клопотань про відкладення його розгляду на інший день до апеляційного суду не надходило.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Із журналу судового засідання вбачається, що у розгляді клопотання брали участь як підозрюваний ОСОБА_7 , так і його захисник адвокат ОСОБА_10 , що свідчить про дотримання права підозрюваного ОСОБА_7 на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, зокрема протоколом обшуку від 07.12.2021 та іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких ОСОБА_7 повідомлено про підозру в скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України кримінального правопорушення. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про недоведеність органом досудового розслідування передбачених п. п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зокрема переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, експертів у кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги те, що наведені в клопотанні слідчого ризики не підтверджені будь-якими доказами та не обґрунтовані будь-якими фактичними даними.

Тому, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти передбаченим п. п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам. Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження відомостям про особу підозрюваного (має постійне місце проживання та на утриманні двох малолітніх дітей).

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .
Тому, апеляційний суд погоджується і з висновком слідчого судді про те, що доводи слідчого та прокурора в цій частині ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду слідчим суддею клопотання, так і апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_7 із моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, домашній арешт у нічний час доби, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного.

При прийнятті судового рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, врахувавши вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, дійшов до належних висновків про часткове задоволення клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не врахував і те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які зазначені у клопотанні слідчого, є реальними, триваючими, вони об`єктивно існують, тому інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення та жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, а також постійного місця роботи, раніше судимий і має непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за який уже був засуджений до покарання у виді штрафу, а розгляд ще одного кримінального провадження за ч. 2 ст. 332 КК України наразі триває, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що також не дають підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу в цьому кримінальному провадженні, а також жодним чином не впливають на висновки слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Із вищенаведених підстав, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що обраний слідчим суддею запобіжний захід домашній арешт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

Разом із тим, слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на ОСОБА_7 передбачені п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, а прокурор, не з`явившись на розгляд апеляційної скарги, позбавив себе можливості на доведення будь-яких обставин та надання доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків слідчого судді; що строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді на момент розгляду апеляційної скарги сплив, що свідчить про те, що така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2021 року, якою частково задоволено погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_7 та обрано щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, до 09 лютого 2022 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: