Провадження №1-кс/463/7624/21
У Х В А Л А

17 грудня 2021 року м. Львів

Слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 01.12.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в межах кримінального провадження №0000386 від 18.08.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.2 ст.372 КК України, -

в с т а н о в и в :
скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 01.12.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000386 від 18.08.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.2 ст.372 КК України. Просить: визнати постанову старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) ОСОБА_6 щодо відмови у визнанні ОСОБА_3 , потерпілим у кримінальному провадженні №0000386 від 18.08.2021 року протиправною; зобов`язати старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) ОСОБА_6 винести нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати потерпілим у кримінальному провадженні №0000386 від 18.08.2021 року.
Скаргу мотивує тим, що постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 01.12.2021 року, відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000386 від 18.08.2021 року. Скаржник зазначає, що даним кримінальним правопорушенням йому завдано моральну та матеріальну шкоду. Вважає дану постанову невмотивованою та необгрунтованою, такою, що порушує його права, у зв`язку з чим просить її скасувати, а тому звернувся до суду із скаргою, яку просить задоволити.
ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримує, просить таку задоволити.
Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.
Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги вважаю, що таку слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).
У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Судом встановлено, 18.08.2021 року за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР внесено відомості за ч.1 ст.365 КК України та зареєстроване кримінальне провадження №0000386.
Крім цього, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова за заявою ОСОБА_3 внесено відомості в ЄРДР за ч.2 ст.372 КК України та зареєстроване кримінальне провадження №0000506.
10.11.2021 прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про об`єднання кримінальних проваджень №0000386 та №0000506, якому присвоєно №0000386 від 18.08.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.2 ст. 372 КК України
Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000386 від 18.08.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.2 ст.372 КК України проводиться старшим слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5
29.11.2021 року на адресу ТУ ДБР у м. Львові надійшла заява адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 від 25.11.2021 року про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000386.
Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_7 від 01.12.2021 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000386.
Слідчий дану постанову мотивує тим, що на момент розгляду заяви адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 від 25.11.2021 року про визнання потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, не встановлено завдання останньому майнової шкоди. Також зазначає, що визнання особи потерпілою в кримінальному провадженні є правом досудового розслідування, а не обов`язком.
Встановивши обставини та мотиви винесення оскаржуваної постанови приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання майнової шкоди заявнику не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він у заявника факту заподіяння такої шкоди.
Як вбачається з пояснень скаржника, слідчий його жодного разу не викликав.
Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що скарга підлягає до часткового задоволення в частині скасування постанови слідчого.
Що стосується вимоги скаржника про визнання постанови слідчого протиправною то в задоволенні такої вимоги слід відмовити, оскільки ст. 307 КПК України не передбачено такого виду рішення слідчого судді.
Що стосується вимоги скаржника щодо зобов`язання слідчого винести нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати потерпілим у кримінальному провадженні №0000386 від 18.08.2021 року, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.
Постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 01.12.2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000386 від 18.08.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.2 ст. 372 КК України скасувати.
В решті скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1