Справа № 466/532/22
У Х В А Л А

26 січня 2022 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув клопотання слідчої СВ ВП № 1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 24.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, -

перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, -

в с т а н о в и в :

25.01.2022 слідча СВ №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення обшуку, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 24.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивує тим, що 24.01.2022 за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 35, було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якого при поверхневому огляді було виявлено пакет з вмістом речовини рослинного походження, яку останній зберігав з метою збуту.

25.01.2022 у період часу з 00:30 год. до 01:30 год. в квартирі АДРЕСА_1 , проведено невідкладний обшук, в порядку ст.ст.233, 234 КПК України, на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 24.01.2022, під час якого вилучено наступні речі: три зіп-пакети поміщено у спец пакет № KIV1100450; блокнот з чорновими записами поміщено у спец пакет № KIV1100458.

У подальшому вказані речі, постановою слідчого СВ відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки такі, ймовірно зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Оскільки є достатні підстави вважати, що такі речі, ймовірно зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Окрім цього не застосування такого заходу забезпечення може призвести до втрати, знищення чи пошкодження майна, зміни його властивостей, що в свою чергу призведе до неможливості провести повне, об`єктивне та всебічне досудове розслідування, оскільки в ході досудового розслідування може виникнути підстава для проведення різного виду судових експертиз. З метою збереження зазначених речових доказів, уникнення ризиків їх зміни, знищення, виникла необхідність в накладенні на них арешту на підставі ч. 1, 2 ст. 170 КПК України.

При цьому, на адресу суду поступила заява слідчої СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про розгляд справи у її відсутності.

Відтак, у відповідності до положень ч.4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Встановлено, що слідчий, як на підставу накладення арешту на майно, посилається на те, що вказані у клопотанні речі мають істотне значення для проведення досудового розслідування, зберегли на собі сліди вчинення правопорушення, а також можуть бути використані як докази вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді від 26.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання слідчої СВ ВП № 1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 про надання дозволу на проведення обшуку за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 24.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 307 КК України у ході якого вилучено три зіп-пакети поміщено у спец пакет № KIV1100450; блокнот з чорновими записами поміщено у спец пакет № KIV1100458.

До матеріалів клопотання не долучено доказів правомірності вилучення такого майна , зокрема ухвали слідчого судді про невідкладний обшук, тощо.

Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому судом враховано те, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди), однак суд не вважає, що є достатні підстави для накладення арешту на майно.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Таким чином клопотання, воно не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту, у клопотанні слідчого відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того, суд, при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За змістом положень КПК України обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що не доводить необхідність арешту майна, з метою вказаною у клопотанні, та яке явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись вимогами ст. 107, 117, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання слідчої СВ ВП № 1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 24.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 307 КК України - відмовити.

Повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучене майно: три зіп-пакети поміщено у спец пакет № KIV1100450; блокнот з чорновими записами поміщено у спец пакет № KIV1100458.

Виконання ухвали доручити слідчій слідчого відділу ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 .

Контроль за виконання ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1