Справа № 357/8540/20
У Х В А Л А

14.01.2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 14.06.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10 ,
захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
У С Т А Н О В И В:
В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.
До початку розгляду кримінального провадження, захисником ОСОБА_11 подане клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В поданому клопотанні захисник зазначає, що тримання під вартою, на даному етапі судового розгляду, є надмірно суворим. Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_5 є воїном АТО, має постійне місце проживання, працевлаштований, має урядові нагороди. Зазначає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 є незаконним та відносно останнього можливо застосувати цілодобовий домашній арешт. Вказує, що у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, не підтверджено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинуваченим ОСОБА_5 подане клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Вказує, що Європейський суд з прав людини, у своїх висновках зазначає, що наявність тільки однієї підозри, не є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прокурором подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_5 спільно та по взаємній згоді з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , зорганізувались у організовану групу, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників групи, а також злочинну спеціалізацію вказаної групи, об`єднану єдиним планом з розподілом функцій учасників, при цьому, керуючись бажанням спільного здійснення злочинів на території міста Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, корисливою метою яких було протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення вимагання в осіб, що здійснювали незареєстровану підприємницьку діяльність та наркозалежних осіб, що проживають на території міста Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, а також вчинення збуту вогнепальної зброї та бойових припасів до неї.
Так, ОСОБА_5 усвідомлюючи неспроможність одноособово реалізувати свій злочинний намір, спланував досягнути поставленої мети за рахунок створення і керування організованою групою, яку він почав формувати у травні 2019 року, обравши направленістю її діяльності систематичне вчинення вимагань з окремих громадян, поєднаних з погрозою вбивства чи заподіяння тілесних ушкоджень, а також зберіганні, придбанні та збуті вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Визначившись з напрямом протиправної діяльності та поклавши на себе функції організатора і керівника організованої групи ОСОБА_5 особисто підібрав її учасників. Забезпечуючи при цьому стійкість організованої групи, керованість і тривалість намічених ним злочинних дій, він використовував для відбору кандидатів їх особисті якості - схильність до вчинення злочинів, умови та спосіб їх життя, фізичний стан, зв`язки, здатність до підпорядкування, тощо.
Крім того, як організатор організованої групи, ОСОБА_5 поклав на себе функції координації дій співучасників злочину, встановлення характеру взаємовідносин в групі, пошук об`єктів злочинних посягань, забезпечення групи вогнепальною зброєю та боєприпасами, спеціальними засобами, автотранспортом, який перебував у його користуванні та користуванні інших учасників групи, безпосередньо приймав участь у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: вчиняв вимагання з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, спричинення тілесних ушкоджень особам, які зазнали вимагання, керував діями учасників групи під час вчинення кримінальних правопорушень, а також розподіляв кошти та майно, здобуте злочинним шляхом між учасниками організованої групи.
Стійкість організованої групи забезпечувалась за рахунок її стабільного складу, централізованого підпорядкування учасників, єдиних для всіх правил поведінки, планування злочинної діяльності та чіткого розподілу дій.
Також, з метою застосування фізичного та психічного насильства відносно потерпілих, подолання їх можливого опору, а також для вчинення опору під час можливого затримання учасників групи правоохоронними органами, учасниками організованої групи використовувалась фізична сила, вогнепальна зброя, боєприпаси та вибухові пристрої, наявність вказаної зброї, вибухових пристроїв та боєприпасів була відома всім учасникам групи та охоплювалась загальним злочинним планом, який був відомий та схвалений усіма учасниками групи.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні організованою групою особливо тяжких кримінальних правопорушень, ризики, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України не зменшилися.
Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .
А тому, просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 , заперечував проти клопотань захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , на цілодобовий домашній арешт. Вважав, що вказані клопотання необґрунтовані.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_11 підтримав своє клопотання та клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , просив їх задовольнити з підстав викладених у них та змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Стверджував, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не підлягає задоволенню, оскільки відсутні ризики.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та клопотання захисника ОСОБА_11 , просив застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, зазначив, що умови запобіжного заходу порушувати не буде, обов`язки буде виконувати в повному обсязі. В задоволенні клопотання прокурора просив відмовити, так як ризики, які зазначені в клопотанні відсутні.
Повідомив, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу йому не вручене, як це передбачено вимогами КПК України.
Захисник ОСОБА_13 при вирішенні клопотань покладалася на розсуд суду.
Захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_14 підтримали клопотання сторони захисту та заперечували щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення.
Обвинувачений ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали думку своїх захисників.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання сторони захисту та заперечував проти клопотання прокурора.
Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні прокурор надав суду супровідний лист про скерування клопотання про продовження запобіжного заходу начальнику ІТТ №1 ГУНП в Київській області для його вручення обвинуваченому ОСОБА_5 , а також акт від 11.01.2021 року складений заступником начальника ІТТ №1 ОСОБА_15 , старшим інспектором-черговим ІТТ №1 ОСОБА_16 , т.в.о. помічника чергового ОСОБА_17 , поліцейським ІТТ №1 ОСОБА_18 про те, що 11.01.2022 року о 8 год. 40 хв. обвинуваченому ОСОБА_5 було вручено копію клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але останній від підпису відмовився.
Такими чином твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про невручення йому клопотання про продовження запобіжного заходу безпідставні.
Відповідно статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання зміни запобіжного заходу на більш м`який, який необхідно застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , слід робити з урахуванням низки відповідних обставин, які можуть підтверджувати існування ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Ухвалою суду, постановленою відповідно до вимог ст. 331 КПК України, при продовженні запобіжного заходу були зазначені ризики, які стали підставами для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт не містить будь-яких даних про зменшення чи відсутність раніше встановлених ризиків, що могло б слугувати підставою для зміни та застосування обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, та в судовому засіданні таких не встановлено, а тому доводи про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт не підлягають задоволенню.
Також, доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_5 брав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, має урядові нагороди, не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, фактично зводиться до незгоди з раніше постановленими рішеннями суду про продовження запобіжного заходу, що не відноситься до компетенції суду першої інстанції, та в даному конкретному випадку, не є підставами для зміни запобіжного заходу.
Твердження сторони захисту про відсутність ризику впливу на потерпілих та свідків у провадженні, спростовуються зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_19 , який в судовому засіданні 16.06.2021 року повідомляв, що обвинувачений ОСОБА_5 чинить на нього тиск та через інших осіб погрожує йому.
При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Разом з цим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, мотивів, та обставинам вчинення злочинів, що інкримінуються обвинуваченому, забезпеченню прав потерпілих, а також покаранню, що може бути призначене обвинуваченому в разі визнання його винуватим.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 21 січня 2022 року включно.
Тобто, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 21 січня 2022 року і розглянути вказане кримінальне провадження до закінчення вказаних строків не вбачається можливим з об`єктивних причин.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване, оскільки з огляду на тяжкість злочинів, у яких він обвинувачується, даних про його особу, обставини передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, та ризиків, які були підставою для обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати. В тому числі продовжує існувати і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивних відомостей кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може впливати на свідків та потерпілих чи інших обвинувачених в даному кримінальному провадженні, так як йому відомі їхні анкетні дані та місце проживання.
Також судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи під вартою, неодноразово свідомо відмовляється брати участь у судових засіданнях особисто, без будь-яких причин, відмовляється писати розписку про отримання клопотання, таким чином ухиляється від суду. На думку суду, вказана поведінка обвинуваченого свідчить про зловживання останнім своїми процесуальним правами та створення ним по справі штучної тяганини.
Враховуючи зазначене, застосування більш м`якого запобіжного заходу, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 .
В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 .
Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.
Керуючись статтями 131-132, 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 199, 318, 331 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, відкласти на 10 год. 00 хв. 21.02.2022 року.
В задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, - відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 14 березня 2022 року включно.
Ухвала про продовження строків запобіжних заходів може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3