Справа № 161/4254/21 Провадження №11-кп/802/611/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 від 13.01.2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , освіта вища, неодружений, має на утриманні малолітню дитину 2010 року народження, раніше неодноразово судимий, востаннє:
- 22.01.2019 року вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області за ч.3 ст.297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 25.06.2020 року вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
- визнанно винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання:
-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
-за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуті частини покарань за вироками Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22.01.2019 року та Тернопільського міського суду Тернопільської області від 25.06.2020 року, та остаточно визначено до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертизи в загальній сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 70 (сімдесят) копійок.
Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2021 року на майно, скасовано.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.02.2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 11.01.2021 року близько 15 години, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні автостанції №1, що за адресою: місто Луцьк, вулиця Конякіна, 39, Волинської області, шляхом вільного доступу, із кишені куртки потерпілого ОСОБА_9 , повторно, таємно викрав належний останньому мобільний телефон «Samsung Galaxy J2», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно з висновку експерта №СЕ-19/103-21/345-ТВ від 18.01.2021 року становить 1444 гривень, та в якому знаходились сім-картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» та сім-картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоду на суму 1444 гривні.
ОСОБА_7 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Крім цього, ОСОБА_7 , 13.01.2021 року в період часу з 09 години по 10 годину, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою заволодіння чужим майном, перебуваючи у приміщенні автостанції №1, що за адресою: місто Луцьк, вулиця Конякіна, 39, Волинської області, шляхом обману, повідомивши потерпілому ОСОБА_10 завідомо неправдиву інформацію щодо необхідності передачі йому мобільного телефону для здійснення дзвінка, заздалегідь не маючи наміру його повертати потерпілому, який будучи введеним ОСОБА_7 в оману, передав останньому мобільний телефон «Xiomi MI906G7G», imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-21/345-ТВ від 18.01.2021 року становить 4700 гривень та в якому знаходились сім-картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар», яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, після чого ОСОБА_7 заволодів мобільним телефоном потерпілого, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 4700 гривень.
ОСОБА_7 інкримінується заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (а.с.86-87).
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що свою вину у вчиненні злочину передбаченого, ч.2 ст.190 КК України визнає повністю, а за ч.2 ст.185 КК України вину не визнає. Просить взяти до уваги те, що він перебуває у громадському шлюбі і має на утриманні неповнолітнього сина, у нього є батько інвалід, який потребує його допомоги, а сам особисто має проблеми із здоров`ям, має хворе серце та у 2018 році в Тернопільському тубдиспансері виявлено та заліковано відкриту форму туберкульозу. Вказує на те, що шкодує про те, що велику частину свого життя провів через дурість в місцях позбавлення волі і має бажання мінятися в кращу сторону і стати хорошим громадянином. Просить суд зменшити йому призначене судом покарання (а.с.125-129).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав повністю та просив її задовольнити; захисника обвинуваченого, яка апеляційну скаргу підтримала частково а саме в частині призначеного покарання; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ч.2 ст.190 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.
Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинуваченні.
Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.
А тому твердження ОСОБА_7 про невизнання своєї вини за ч.2 ст.185 КК України апеляційним судом не перевіряються.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання є суворим також є безпідставними.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії, нетяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які, відповідно до норми ст.66 КК України, пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, відсутні.
Разом з тим судом першої інстанції враховано, з чим і погоджується апеляційний суд, що обвинувачений раніше неодноразово несудимий, має постійне місце проживання, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку психіатра не перебуває, але перебуває на обліку в лікаря-нарколога, має на утриманні малолітню дитину. А тому суд перщої інстанції вважав, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі, однак на мінімальний строк, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України.
Одночасно місцевий суд вказав, що не вбачає підстав для призначення менш суворого покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді штрафу та виправних робіт, оскільки обвинувачений не працює та не має постійного джерела прибутку. Також суд не вбачає підстав для призначення покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі з огляду на дані про особу обвинуваченого. Разом з тим, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та те, що ОСОБА_7 раніше неодноразовий судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, відбував покарання в місцях позбавлення волі, знову вчинив нові умисні корисливі злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а також свідчить про підвищену суспільну небезпечність, а тому, на думку місцевого суду, відсутні достатні підстави для застосування в даному конкретному випадку положень ст.69 КК України, з чим і погоджується апеляційний суд.
Апеляційний суд не знаходить підстав для зміни вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді