ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.12.2021 місто Київ
Суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 на підставі ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, передбачених ст. 19 пунктами «ж», «і» ст. 93, пунктами «ж», «з», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України,
в с т а н о в и в:
З матеріалів справи вбачається, що 12.10.2021 засуджений ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України.
Київський апеляційний суд ухвалою від 18.10.2021 направив заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами на розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.
26.10.2021 до провадження Оболонського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, яку цього ж дня на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27.10.2021 заяву ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 462 КПК України та надано строк для усунення недоліків. При цьому, в ухвалі місцевого суду про залишення заяви без руху було звернуто увагу заявника, що є виключними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 459 цього Кодексу та зазначено недоліки заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з роз`ясненням про те, що в разі невиконання вимог ст. 462 КПК України в установлений строк заяву буде повернуто особі, яка її подала.
У межах наданого судом строку для усунення недоліків заяви, засуджений ОСОБА_2 повторно звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 щодо нього за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України.
Так, у заяві засуджений ОСОБА_2 просить вирішити питання про відкриття кримінального провадження за виключними обставинами, за результатами якого скасувати вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004, яким останнього засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, та застосувати правовий механізм і припинити дискримінацію і катування шляхом приведення у відповідність вироку апеляційного суду від 26.01.2004 до вимог КК України 1960 року та КК України в частині призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки висновки Конституційного Суду України у Рішенні від 16 вересня 2021 року №6-р(II)/2021 (далі рішення КСУ №6-р(II)/2021) свідчать про незаконність призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі з огляду на те, що на законодавчому рівні не було гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання або заміну невідбутої частини цього покарання більш м`яким, а тому, на думку заявника, існують обґрунтовані підстави для перегляду вироку апеляційного суду щодо нього за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, саме у зв`язку з прийняттям рішення КСУ №6-р(II)/2021, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 82 КК України в тому, що вказані положення КК України неможливо застосувати до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.
Дослідивши заяву, приходжу до висновку, що її подано без додержання положень ст. 462 КПК України, оскільки заявник вказаних приписів КПК України не дотримав, допущених недоліків не усунув з огляду на таке.
Згідно ст. 64 КК України довічне позбавлення волі як вид покарання встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не знайде підстав для застосування позбавлення волі на певний строк.
Статтею 252 КК України 1960 року встановлено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжкого злочину і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ст. 19 пунктами «ж», «і» ст. 93 КК України 1960 року на строк 15 років; ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 2 ст. 307 КК України на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна; ч. 1 ст. 263 КК України на строк 4 роки та за пунктами «ж», «з», «і» ст. 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі. На підставі ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 як на підставу для здійснення кримінального провадження за виключними обставинами зазначає про виключну обставину, передбачену п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, тобто для існування вказаної виключної обставини мають бути наявними дві складові: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення і 2) цей закон, інший правовий акт чи їх окремі положення застосовано судом при вирішенні справи.
Зі змісту рішення КСУ №6-р(II)/2021 вбачається, що Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 82 КК України в тому, що ці положення КК України неможливо застосувати до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же рішенням КСУ №6-р(II)/2021 зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього рішення. Тобто, реалізацію приписів рішення КСУ №6-р(II)/2021, що стосується неконституційності положень ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 82 КК України, має бути здійснено Верховною Радою України шляхом приведення нормативного регулювання, установленого положеннями статей 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та рішення КСУ №6-р(II)/2021, шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким з метою поширення дії цих положень закону на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.
Водночас, перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 , суд установив відсутність жодної з вищевказаних складових виключної обставини, передбаченої п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, оскільки Конституційний Суд України не визнав неконституційними жодних положень норм як КК України 1960 року так і КК України, які було застосовано судом при вирішенні справи щодо ОСОБА_2 по суті обвинувачення, а тому питання, які засуджений ставить перед судом, зокрема, про скасування вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі та його пом`якшення, не може бути предметом розгляду суду в порядку перегляду вироку за виключними обставинами в порядку глави 34 КПК України.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яку не оформлено згідно з вимогами ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу, відповідно до яких заява повертається, якщо особа не усунула недоліків заяви, яку залишено без руху, в установлений строк.
Таким чином, заява ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за виключними обставинами підлягає поверненню з усіма доданими до неї матеріалами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.
Керуючись статтями 372, 395, 429, 459-467, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26.01.2004 за виключними обставинами в порядку, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК України, повернути заявнику з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з дня отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1