ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/807/22 Справа № 207/1341/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимий:
-21.01.2011 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 69 ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. Переглянуто вирок 18.05.2011 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 190 КК України призначено штраф 510 грн., на підставі ч. 4 ст. 70 КК України виконувати самостійно. Звільнився 22.10.2012 року з Никитинської ВК № 87 Донецької області по відбуттю строку покарання.
-18.05.2011 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 190 КК України призначено штраф 510 грн. на підставі ч. 4 ст. 70 КК України виконувати самостійно.
-11.11.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190 КК України до обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробовуванням 1 рік.
- 27.02.2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано 6 місяців по вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.11.2013 року до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі, зараховано по ч.5 ст. 72 КК України з 05.11.2014 року -27.02.2017 року звільнений з злу суду по відбуттю покарання.
- 10.10.2018 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. На підставі ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробовуванням строком на 2 роки.
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, у кримінальних провадженнях № 0000371, № 0000636,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.10.2018 року - 6 (шість) місяців позбавлення волі - остаточно призначено за сукупністю вироків покарання у вигляді 5 (п`яти) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 27.05.2020 року.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_5 визнаний винний у тому, що він 17.03.2020 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин перебував по вулиці Дорожній, біля виходу з підземного переходу залізничного вокзалу ст. Кам`янське-Пасажирський, де побачив ОСОБА_10 , який виходив з підземного переходу на вулицю Дорожню. В той час у ОСОБА_5 виник прямий умисел на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 . Повторно, реазізуючи свій прямий умисел на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, ОСОБА_5 підійшов зі спини до потерпілого ОСОБА_10 , та застосовуючи насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс йому один удар кулаком в праве вухо, від чого потерпілий впав на землю, після чого ОСОБА_5 , нахилившись над потерпілим ОСОБА_10 наніс йому один удар кулаком в обличчя у ділянку нижньої губи ліворуч, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, у вигляді: садна на правому вусі, крововиливу в слизову нижньої губи ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки. Після чого витягнув з його лівої внутрішньої кишені, тобто відкрито заволодів майном потерпілого, а саме мобільним телефоном «Samsung Galaxy J6+» модель SM-J610FN, імеі: НОМЕР_1 , вартість якого складає 2 662,00 грн., з яким ОСОБА_5 з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.
23.04.2020 року, приблизно о 18: 20 годині ОСОБА_5 , перебував по АДРЕСА_3 , де побачив раніше незнайомого ОСОБА_11 який йшов біля зазначеного будинку та який є особою похилого віку. В той час у ОСОБА_5 виник прямий умисел на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 . Повторно, реалізуючи свій прямий умисел на заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, усвідомлюючи протиправний та відкритий характер свого діяння та суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_11 почав вимагати у нього грошові кошти. Таким чином, подолавши тим самим опір потерпілого ОСОБА_11 до супротиву, який виконав його вимогу та витягнув з лівої передньої кишені своїх штанів гроші в сумі 300,00 грн. та мобільний телефон Fly-TS 91, імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 ; імеі3: НОМЕР_4 , ОСОБА_5 забрав у ОСОБА_11 з рук, тобто відкрито заволодів майном потерпілого, а саме грошовими коштами в сумі 300 грн. та мобільним телефоном Fly-TS 91, імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 ; імеі3: НОМЕР_4 , вартість якого складає 371,11 грн, з яким ОСОБА_5 , з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства та поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
В апеляційній скарзі:

- обвинувачений просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до незаконного та необґрунтованого висновку.

Щодо кримінального провадження № 0000636, зазначає, що потерпілий не надав документи на ніби-то викрадений в нього телефон, та покази вказаного потерпілого постійно змінювались. Крім того, обвинувачений зазначає, що під час судового розгляду потерпілий не надав конкретної відповіді чи впізнає він обвинуваченого та потерпілий зазначив, що слідчий вказав йому на фото обвинуваченого.

Щодо кримінального провадження № 0000371 вказує , що судом не було встановлено усіх подій, свідки з місця події постійно змінювали покази.

- захисник просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Зазначає, що в кримінальних провадженнях № 0000636, № 0000371 постанови про призначення групи прокурорів була підписана не керівником прокуратури, а його заступником ОСОБА_12 , що суперечить ст.ст. 36,37 КПК України.

Крім того, вказує, що під час судового розгляду № 0000636 державне обвинувачення підтримував прокурор ОСОБА_13 , проте в матеріалах провадження відсутня постанова про призначення вказаного прокурора у даному кримінальному провадженні.

Зазначає, що в кримінальному проваджені № 0000636 потерпілою особою був визнаний ОСОБА_10 , згідно протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18.03.2020 особою, яка прийняла заяву зазначена слідча ОСОБА_14 , а пам`ятку про процесуальні права та обов`язки всупереч ст. 55 КПК України вручив слідчий ОСОБА_15 .

Щодо потерпілого в кримінальному провадженні № 0000371, то захисник вказує, що останній змінював покази декілька разів на досудовому слідстві , в подальшому справа була безпідставно перекваліфікована з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України. У суді потерпілий ОСОБА_11 взагалі змінив свої покази. Разом з тим, потерпілою особою не було надано підтверджувального розрахункового документу про придбання ним телефону, а товарний чек не може вважатись належним розрахунковим документом, оскільки в ньому відсутня повна інформація щодо суб`єкта господарювання, який здійснив продаж телефону.

Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав недопустимими доказами, які складені з порушеннями ч. 3 ст. 104 КПК України, а саме: протокол огляду місця події від 18.03.2020, проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5 , протокол огляду місця події від 20.05.2020, оскільки в зазначених протоколах відсутня інформація про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, а в протоколі проведення слідчого експерименту від 20.05.2020 за участю потерпілого ОСОБА_11 у графі за участю спеціаліста зазначена суперечлива інформація, а саме без участі та іншим почерком за участі....

При цьому, захисник вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні оригінали примірників технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 107 КПК України.

Щодо експертизи № 9/104-10/1/508 від 19.05.2020 року, то захисник вважає вказаний висновок неналежним доказом, оскільки висновки зроблені у ньому на підставі хибної інформації. Так, в постанові про призначення експертизи зазначено, що телефон знаходився у стані як новому, проте слідчий не самостійно не мав права визначати, що за станом на 14.05 .2020 року стан телефону який ніби-то був придбаний у 2015 році. Більш того експерт не зміг зробити висновок про новий стан телефону без наявності об`єкту дослідження.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши доводи, які викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства та поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
Доводи обвинуваченого про недоведеність його вини з посиланням на те, що потерпілий ОСОБА_11 змінював свої покази під час досудового розслідування, в судовому засіданні не надав конкретної відповіді чи впізнає він обвинуваченого, та потерпілому слідчим була показана фотокартка обвинуваченого є безпідставними, оскільки вина ОСОБА_5 за вказаним епізодом підтверджується сукупністю досліджених доказів у суді першої інстанції, які є належними та достатніми для підтвердження вини обвинуваченого.
Так, безпосередньо в судовому засіданні потерпілий зазначив, що обвинувачений схожий на чоловіка, який на нього напав, телефон, який був вилучений протоколом огляду предмету від 20.05.2020 року у ОСОБА_18 є саме його телефоном, оскільки викрадений телефон перебував в його володінні тривалий час, та особисто замінював батарею в телефоні та саме за нею впізнав телефон, а тому суд обґрунтовував свої висновки на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, що узгоджується з вимогами п.4 ст.95 КПК України, відповідно до якої суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, що спростовує доводи обвинуваченого та захисника про зміну показів потерпілого під час досудового розслідування.
Потерпілим ОСОБА_11 був наданий товарний чек на підтвердження власності викраденого телефону йому, що спростовує доводи обвинуваченого в цій частині.
Твердження захисника, що вказаний товарний чек не може вважатись належним розрахунковим документом, з посиланням на відсутність в ньому суб`єкта господарювання є безпідставними, оскільки потерпілий надав документи, що мав на вказаний телефон з урахуванням значного спливу часу після придбання телефону, у вказаному товарному чеку зазначена дата придбання телефону, його вартість, підпис та прізвище особи, яка здійснила продаж, характеристика телефону, яка співпадає з характеристиками викраденого телефону, а саме його модель, імей.
Крім того, вина ОСОБА_5 підтверджується наданими у суді першої інстанції показами свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що раніше знайомий їй ОСОБА_5 попросив купити у неї мобільний телефон Fly, який в подальшому був в неї вилучений протоколом огляду предмета від 20.05.2020 року та постановою слідчого від 20.05.2020 року був визнаний речовим доказом, та потерпілий ОСОБА_11 впізнав вказаний телефон Fly, що був в нього викрадений 23.04.2020 року. Вказаний свідок, також, впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 під час проведення слідчої дії за її участі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, яка була проведена у відповідності до вимог ст. ст. 223,228 КПК України, про що складений відповідний протокол, який відповідає вимогам ст. 231 КПК України.
Разом з тим, вина обвинуваченого підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 20.05.2020 року та фототаблицею до нього за участі потерпілого ОСОБА_11 , де потерпілий описав та вказав де саме, при яких обставинах та яким чином ОСОБА_5 заволодів його майном.
Твердження захисника про те, що вказаний протокол є недопустимим доказом, оскільки в ньому зазначена суперечлива інформації в графі за участю спеціаліста є безпідставними, оскільки хоча в графі за участю спеціаліста дійсно зазначено, як без участі так і за участі спеціаліста ОСОБА_19 , проте у вказаному протоколі містяться підписи усіх учасників, в тому числі і спеціаліста ОСОБА_19 , що не викликає сумнівів, що вказана особа приймала участь у вказаній слідчій дії. Таким чином, кількість підписів у протоколі відповідає тій кількості учасників слідчої дії, яка зафіксована у протоколі, а зазначення різних відомостей в графі за участю спеціаліста не є в цьому провадженні тим істотним порушенням, яке б мало наслідком недопустимість вказаного протоколу.
Щодо доводів захисника про безпідставну зміну кваліфікації під час досудового розслідування з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, то вони є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься постанова слідчого про перекваліфікацію від 12.06.2020 року, яка є вмотивованою, обґрунтованою та винесена після додаткового допиту потерпілого з якого були встановлені нові обставини події, а саме те, що ОСОБА_5 відкрито викрав майно потерпілого ОСОБА_11 , з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Посилання захисника на те, що висновок експерта №9/104-10/1/508 є неналежним доказом, оскільки висновки зроблені на підставі хибної інформації, так як слідчий в постанові про призначення експертизи зазначив, що телефон знаходився у стані як новому є безпідставними, оскільки вказана експертиза проведена у відповідності до вимог ст. 242 КПК України по наявним даним марки та моделі цього телефону та експерт визначав ринкову вартість не при умові, що стан телефону новий, а при умові працездатності телефону та що він не мав пошкоджень, які впливають на якість.
За епізодом від 23.04.2020 року висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.
Доводи обвинуваченого, що у кримінальному провадженні № 0000371 судом не було встановлено усіх подій, а свідки з місця подій постійно змінювали покази є необґрунтованими та безпідставними.
Так, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 17.03.2020 року в районі залізничного вокзалу м. Кам`янська до нього підбіг обвинувачений ОСОБА_5 та вдарив його вправу частину голови, від чого він впав, та останній забрав у нього з кишені мобільний телефон та гроші. Обличчя обвинуваченого він добре бачив, тому чітко може вказати, що це був ОСОБА_5 .
Покази потерпілого в повній мірі узгоджується з показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були безпосередніми очевидцями події від 17.03.2020 року, та впізнали в чоловікові, який наносив удари потерпілому ОСОБА_5 , оскільки він був їм раніше знайомий, що спростовує твердження обвинуваченого про зміну показів свідками.
Підстав ставити під сумнів покази зазначених свідків, з мотивів наведених в апеляціях сторони захисту, не має. Їх покази узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами в їх сукупності, зокрема: протоколами пред`явлення особи для впізнання за участю свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та фото-таблицями до них, де свідки вказали на обвинуваченого ОСОБА_5 , як на особу який наносив по голові удари потерпілому та відкрито викрала у нього майно; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.05.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , згідно якого останній вказав на ОСОБА_5 , як на особу, яка вчинила відносно нього кримінальне правопорушення; протоколами проведення слідчих експериментів з фототаблицями до них за участі кожного окремого, потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , де останні показали як саме обвинувачений ОСОБА_5 заволодів майном потерпілого; протоколом проведення слідчого експерименту від 28.05.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_5 з фототаблицею до нього, який проводився за участю захисника ОСОБА_21 , де обвинувачений вказав як саме він заволодів майном потерпілого.
Таким чином, ствердження обвинуваченого про не встановлення усіх подій спростовуються наведеними вище показами потерпілого та свідків, та дослідженими в суді першої інстанції доказами.
Щодо доводів захисника про необхідність визнання недопустимими доказами, які складені з порушеннями ч. 3 ст. 104 КПК України, а саме: протокол огляду місця події від 18.03.2020, проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5 , протокол огляду місця події від 20.05.2020, оскільки в зазначених протоколах відсутня інформація про характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, а також відсутні оригінали примірників технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, то колегія суддів зазначає наступне.
З протоколу огляду від 18.03.2020 року вбачається, що вказана слідча дія зафіксовано за допомогою мобільних телефон Xiaomi та Redmi, об`єм пам`яті 64 Гб, а з протоколів проведення слідчих експериментів від 18.03.2020 року вбачається, що вказана слідча дія зафіксована за допомогою фотокамери мобільного телефону Redmi 7 та було виготовлено фототаблиці.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. Водночас за ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 відсутні об`єктивні дані про те, що фототаблиці, долучені до протоколі огляду та слідчого експерименту, створені не під час здійснення таких слідчих дії, а в інший час, за інших обставин, чи неуповноваженою особою.
Отже, доводи захисника про недопустимість протоколу огляду місця події від 18.03.2020, проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5 , протокол огляду місця події від 20.05.2020 як доказу винуватості обвинуваченого через відсутність характеристики технічних засобів фіксації та оригінального технічного носія фотографій, не засновані на приписах закону та не спростовують висновків суду про допустимість цього доказу.
Захисник в апеляції звертає увагу на те, що пам`ятку потерпілому ОСОБА_10 було вручено слідчим ОСОБА_15 , а не слідчою ОСОБА_14 , яка безпосередньо приймала заяву від потерпілого, що є порушенням ст. 55 КПК України, проте вказана обставина не впливає на доведеність вини ОСОБА_5 та не порушили права потерпілого ОСОБА_10 . Крім того, слідчому ОСОБА_15 постановою від 18.03.2020 року було доручено розслідувати вказаний злочин у кримінальному провадженні № 0000371.
Щодо доводів захисника про відсутність повноважень прокурора ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000371, який підтримував державне обвинувачення під час судового розгляду спростовуються постановою про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 01.10.2020 року, яка була долучена та досліджена під час апеляційного розгляду, згідно якої прокурора ОСОБА_13 визначено старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000371 від 18.03.2020 року.
Твердження захисника про те, що постанови про призначення прокурорів була підписана не керівником прокуратури, а його заступником, що суперечить ст.ст. 36, 37 КПК України є безпідставним, оскільки згідно п. 9 ст. 3 КПК України керівником органу прокуратури є Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.
Отже, судом першої інстанції в повному обсязі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і яким надана з точки зору належності, допустимості та достовірності вмотивована об`єктивна оцінка в їх сукупності- з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому відсутні підстави, вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та судом допущено неповноту судового розгляду.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним злочинів, передбачених ч 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства та поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки вироку не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, вирок суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 - залишити без змін.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, у кримінальних провадженнях № 0000371, № 0000636, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4