ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1439/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/209/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

представника потерпілої - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000098 від 12 лютого 2020 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2021 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Тернопіль, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до 13.02.2020 року перебував на посаді провідного інспектора сектору логістики та матеріально-технічного забезпечення Кременецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, присяжного Кременецького районного суду Тернопільської області, не депутата, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Цивільний позов ОСОБА_9 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 260000 ( двісті шістдесят тисяч гривень 00 копійок) завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, буд.65, ) в користь ОСОБА_9 200000 ( двісті тисяч) грн. страхового відшкодування.
Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 12 лютого 2020 року близько 18 год. 50 хв. у порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz 250D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темний час доби з дозволеною для руху транспортних засобів швидкістю 50 км/год. без пасажирів та вантажу вулицею Шевченка у с. Великі Млинівці Кременецького району Тернопільської області з боку м. Кременець у бік с. Онишківці.

Під час руху проїзною частиною дороги на вулиці Шевченка, що поруч із перехрестям з вулицею Молодіжною в напрямку с. Онишківці Кременецького району, у попутному з автомобілем марки Mercedes-Benz 250 D напрямку рухалися пішоходи ОСОБА_11 та його дружина ОСОБА_9 .

У порушення вимог п. 2.3 (б) ПДР, ОСОБА_7 проявив неуважність, належно не стежив за дорожньою обстановкою, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду і технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб, не вжив відповідно до п. 12.3 ПДР заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та на відрізку вулиці Шевченка, що поруч із перехрестям з вулицею Молодіжною, вчинив наїзд на потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_9 ..

Унаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_11 отримав травми, від яких помер на місці пригоди, а потерпіла ОСОБА_9 отримала закриту травму поперекового відділу хребта у вигляді компресійних переломів тіл 4-го та 5-го хребців без порушення функції спинного мозку, закритий уламковий перелом тіла грудини, закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, тобто середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 (б, д) та 12.3 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди, спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_11 та тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_11 .

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, визначивши йому іспитовий строк на 1 рік, а також відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди.
Свої доводи мотивує тим, що він щиро розкаявся, позитивно характеризується, а судом не враховано думку потерпілої та її представника щодо можливості застосування до нього ст. 75 КК України, тому призначене покарання є занадто суворим.
Також вказує, що ним було відшкодовано потерпілій моральну шкоду у сумі 140 000 гривень і вона погодилась із такою сумою компенсації і повідомила, що в подальшому жодних претензій до нього мати не буде, тому вважає, що задоволення цивільного позову на суму 260 000 гривень є незаконним.
- представник потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої моральну шкоду у сумі 560 000 гривень.
Вказані вимоги мотивує тим, що при вирішенні цивільного позову судом в повній мірі не враховано глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, яка внаслідок злочину отримала інвалідність і втратила чоловіка, тому визначена сума відшкодування моральної шкоди є недостатньою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, а у задоволенні апеляції представника потерпілої відмовити; потерпілу ОСОБА_9 та представника, що просять задовольнити їхню апеляційну скаргу, прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.
Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними) повноваженнями.

На думку колегії суддів під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження такі доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.
Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта.

В даному випадку, призначаючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання, суд першої інстанції її визначив вірно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Як убачається з матеріалів справи, суд у повній мірі дотримався вказаних вимог та при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Враховано судом, що обвинувачений ОСОБА_7 включений до списку присяжних Кременецького районного суду Тернопільської області, його стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, часткове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_11 та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності в суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства.

В даному випадку, встановивши наявність пом`якшуючих обставин, суд, з урахуванням наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, не встановив таких обставин, які б давали суду підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, і з таким рішенням суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів.

При цьому, наявність встановлених судом пом`якшуючих обставин дало суду підстави для висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у розмірі, наближеному до мінімального.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та не вбачає підстав для застосування до призначеного судом покарання ст.75 КК України, як про це ставить питання в апеляційній скарзі обвинувачений.

Також, що стосується визначеного судом розміру відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в користь ОСОБА_9 на суму 260 000 грн., то в цій частині вирішення цивільного позову суд дійшов вірного висновку виходячи з наступного.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цих вимог закону в ході розгляду зазначеного провадження місцевий суд дотримався.

Так, відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодиN 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку, приймаючи до уваги ступінь фізичних, душевних та психічних страждань, яких потерпіла зазнала внаслідок вчинення щодо неї злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, беручи до уваги тривалість її лікування та відновлення, а отже зусилля до відновлення попереднього стану, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування спричиненої моральної шкоди потерпілій, та у відповідності до вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також враховуючи глибину страждань потерпілої, негативні зміни у усталеному способі її життя, ступінь вини ОСОБА_7 та інших обставин справи, вірно визначив її у розмірі 260000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_9 .

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав до зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, як про це ставиться питання в апеляції обвинуваченого чи до її збільшення як про це просить представник потерпілої.
Будь-яких порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування вироку суду першої інстанції в цілому, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 без задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді