Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/3069/21
номер провадження 1-кс/695/145/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2022 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області погоджене з прокурором Золотоніської окружної прокуратури відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця с. Антипівка, Золотоніського району, Черкаської області, українця, не одруженого, освіта середня, офіційно не працюючого, інвалідом будь-якої групи, учасником та ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, депутатом будь-якого рівня, учасником АТО (ООС) не є, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 08.12.2009 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений із іспитовим терміном 1 рік;
2) 24.10.2010 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 152 КК України до 6 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано не відбуту частину покарання у виді 1 року позбавлення волі за вироком Золотоніського Золотоніського міськрайоного суду Черкаської області від 08.12.2009 та остаточно 7 років розбавлення волі; 23.03.2015 рішенням Ленінського районного суду м. Полтави звільнений умовно-достроково, не відбутий строк 2 роки 2 місяці 28 днів;
3) 11.11.2020 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді штрафу 1020 гривень, судимості в установленому порядку законом порядку не зняті та не погашені,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України,

про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Золотоніського РВП ГУНП у Черкаській області ОСОБА_6 звернулась до суду з погодженим прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001065 від 17.10.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в тому, що він будучи раніше судимим згідно з вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2010 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, судимість за яке не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так, ОСОБА_4 , підозрюється в тому, що він 17.10.2021 близько 15 години 15 хвилин, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, шляхом вільного доступу, через вхідні двері, які були не зачинені, проник до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому перебувала потерпіла ОСОБА_7 , де із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме, штовхав потерпілу руками, звалив потерпілу на ліжко, тиснув на спину та шию потерпілої руками, закривав рот потерпілої рукою, щоб вона не кричала, заламував руки потерпілої за спину, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді саден та синців обличчя, черевної стінки, синців обох стегон, які відповідно до висновку експерта № 05-8-02/287 від 10.11.2021 відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 в сумі 400 (чотириста) гривень, після чого з місця злочину зник.

Крім того, він же, підозрюється у тому, що на весні 2020 року, більш точний час слідством не встановлений, перебуваючи в м. Золотоноша Черкаської області, неподалік річки Золотоношки, більш точне місце слідством не встановлено, незаконно, всупереч встановленому законом порядку обігу наркотичних засобів - Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 р. № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», без мети збуту, з метою особистого вживання, незаконно придбав, зірвавши, рослини зеленого кольору, які відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-21/12692-НЗПРАП від 22.11.2021 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 357.69 г, який в подальшому, без мети збуту, зберігав на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у гаражному приміщенні, до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення обшуку 17.10.2021 в період часу з 21 години 43 хвилини до 23 години 43 хвилин.

18 жовтня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

У подальшому 02.12.2021 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.10.2021 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб, тобто до 16.12.2021.

Постановою керівника Золотоніської окружної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001065 від 17.10.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, продовжено до трьох місяців.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.2021 ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до трьох місяців, тобто до 18.01.2022.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.01.2022 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001065 від 17.10.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, продовжено до шести місяців, тобто до 18.04.2022.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 13.01.2022 дія запобіжного заходу у вигляді тримання вартою підозрюваному ОСОБА_4 продовжено, до 13.03.2022.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- Протоколом огляду місця події від 17.10.2021 (домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 );
- Протоколом обшуку від 17.10.2021 (домоволодіння за адресою, АДРЕСА_1 );

- Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 17.10.2021;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 17.10.2021;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 17.10.2021;

- Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 17.10.2021;

- Протокол допиту свідка ОСОБА_11 17.10.2021;

- Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 від 18.10.2021;

- Висновком судово-медичної експертизи від 10.11.2021 № 05-8-02/287;

- Висновком судово-медичної експертизи від 13.12.2021 № 05-8-01/287/321;

- Висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 22.11.2021 № СЕ-19/124-21/12692-НЗПРАП;

- Висновком судово-психіатричної експертизи від 17.11.2021 № 427;

- Висновком судово-молекулярно-генетичної експертизи від 12.11.2021 № СЕ-19-21/34715-БД.

Разом із тим строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 13.03.2022, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не є можливим, оскільки необхідно провести та отримати висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи, за результатами опрацювання якої, за наявності підстав, повідомити про нову чи зміну раніше повідомленої підозри, провести допит підозрюваного, а також виконати слідчі (розшукові), процесуальні дії, в яких виникне необхідність, та вимоги параграфу 3 глави 24 КПК України.

Також у клопотанні вказано, що враховуючи вимоги п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України, значення висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи стосовно підозрюваного ОСОБА_4 полягає у визначенні психічного стану останнього на час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та, за наявності підстав, вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як зазначено у клопотанні, на даний час єдиною установою в Україні, яка може прийняти для проведення судово-стаціонарної експертизи слідчо-арештованого ОСОБА_4 , 1988 року народження є судово-психіатричне відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенко ВОР, яке розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 109.

14 лютого 2022 року слідчим призначено в даному кримінальному провадженні стаціонарну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам судово-психіатричного відділення КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенко ВОР, яке розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 109.

Ураховуючи наведене, проведення зазначених слідчих (розшукових) та процесуальних дій потребує додаткового часу, а їх результати мають вирішальне значення для остаточної кваліфікації вказаного кримінально-караного діяння, судового розгляду в процесі доказування та ухвалення відповідних процесуальних рішень.

Разом із тим, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме:

- підозрюваний вчинив повторно тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 8 років;

- підозрюваний має нестійкі соціальні зв`язки, неодружений, на утриманні дітей не має, а тому, існує ризик, що при обранні більш м`якого запобіжного заходу, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- вчинив кримінальне правопорушення повторно, має не зняті та не погашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 162 КК України, що свідчить про наявність в нього стійкої антисоціальної поведінки, схильність до вчинення нових майнових злочинів, небажання ставати на шлях виправлення;

- перебуваючи на волі, підозрюваний з метою отримання можливості уникнути чи пом`якшити свою відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, може незаконно впливати на потерпілу та її родичів, яка є особою похилого віку (має 73 роки), свідків у кримінальному провадженні шляхом вмовлянь, погроз або примусу, щоб останні змінили свої свідчення на його користь, враховуючи, що на даний час вживаються заходи з метою встановлення та допиту усіх можливих свідків та очевидців кримінального правопорушення, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, на думку органів слідства вказані обставини свідчить про неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, які б забезпечили запобіганню зазначених в клопотанні ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваним. Хоча запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, але жоден інший із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України.

За вказаних обставин слідчий за згодою з прокурором звернулись до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просили його задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки ризики у кримінальному провадженні не перестали існувати.
Захисник заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ризики, які стали підставою для обрання цього запобіжного заходу належним чином слідством не доведені.

Підозрюваний проти задоволення клопотання слідчого заперечував, підтримав свого захисника та просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, виходить з наступного.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього КПК України.

Частиною 5 ст. 199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Сукупність цих доказів має дати підстави вважати, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування.

Під час розгляду клопотання з`ясовано, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні повторного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, що є суттєвим елементом при оцінюванні наведених ризиків, зокрема щодо переховування, тиску на свідків та потерпілих, приховування речових доказів, тощо.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року № 33977/97, п. 81 закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Окрім того, на думку суду ОСОБА_4 не має достатнього стримуючого стороннього впливу та міцних стримуючих соціальних зв`язків, які дисциплінували б його поведінку, запобігали б настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 офіційно не одружений, дітей на утриманні не має, крім того останній офіційних джерел доходу не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за злочини проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі та обґрунтовано підозрюється у вчиненні нових злочинів в тому числі проти власності, що свідчить також про те, що для ОСОБА_4 єдиним джерелом отримання доходів можуть бути діяння, пов`язані з вчиненням нових умисних майнових злочинів.

Таким чином, в ході розгляду клопотання встановлено ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а обґрунтованість підозри у вчиненні тяжкого злочину стверджуються доданими до клопотання матеріалами, які на даному етапі містять достатньо доказів про обґрунтованість підозри.

Вирішуючи питання про продовження застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Так, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позицій Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладених у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Крім того, слідчим суддею враховується позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У п. 42 рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011 зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

При цьому суд керується практикою Європейського суду з прав людини, саме тим, що оцінка ризиків має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Отже, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає до задоволення, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, при цьому вказані ризики, які існували на момент застосування до підозрюваного даного запобіжного заходу на даний час не змінились та не відпали, органами досудового розслідування належно виконані вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, а стороною захисту не було надано до суду достатніх та належних доказів, які б свідчили про зменшення ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що більш м`яким запобіжним заходом неможливо забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому задовольняє вищезазначене клопотання слідчого.

Також, оцінюючи в сукупності всі обставини передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя суд приходить до висновку, що заявлене захисником підозрюваного адвокатом ОСОБА_5 клопотання про зміну підозрюваному запобіжного заходу на домашній арешт, є необґрунтованим й не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Крім того, вивченням даних про особу підозрюваного встановлено, що доказів того, що стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_12 перешкоджає його триманню під вартою слідчому судді стороною захисту не надано, з огляду на це слід вважати, що таких перешкод не має.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183, ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність інкримінованого діяння, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування.

Відтак, враховуючи, що строк досудового розслідування закінчується 18.04.2022, а по кримінальному провадженню ризики, які передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає до задоволення в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 192-194, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001065, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.10.2021 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 квітня 2022 року.
У задоволенні клопотання захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 про зміну підозрюваному запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Слідчий суддя ОСОБА_13