КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001086 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ситовичі Ковельського району Волинської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.06.1987 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України на 9 років позбавлення волі;
- 02.09.1996 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 196-1 КК України на 6 місяців виправних робіт;
- 14.01.1997 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 206, ст. 43 КК України на 1 рік 16 днів позбавлення волі;
- 01.10.2002 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 21.12.2007 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 06.06.2012 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3784/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
- 06.10.2015 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 08.02.2019 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 20 жовтня 2019 року близько 0 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: Київська область, м. Обухів, мк-рн Яблуневий, поблизу будинку №9, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до автомобілю «Рено Кенго» із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який знаходився за вказаною адресою, де, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням у сховище, відмичками, які приніс із собою, відчинив водійські двері вказаного автомобіля, власником якого являється ОСОБА_9 , проник в середину та повторно здійснив крадіжку сонцезахисних окулярів з маркуванням «Ray Ban», вартість яких становить 616,67 гривень, чохла для телефону чорного кольору з маркуванням «іPhone», вартістю 56 гривень, та пневматичного пістолету, який вогнепальною зброєю не являється, марки «Borner М 84,45 mm Cal.177» НОМЕР_2 , вартість якого становить 1877,86 гривень, які належать ОСОБА_9 , чим завдав йому матеріальної шкоди на загальну суму 2550 грн. 53 коп.

Крім того, 27 листопада 2020 року приблизно о 19 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу відділення Нової Пошти №3, що розташоване за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Київська, будинок №60-А, побачив автомобіль «Opel» модель «Movano», державний номерний знак НОМЕР_3 , який був не зачинений. В подальшому підійшов до передніх пасажирських дверцят вищевказаного автомобіля, відчинив їх та проник до салону автомобіля, де, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, дістав з бардачка автомобіля портативний зарядний пристрій марки «Pisen» білого кольору, вартість якого становить 846,69 гривень, та FM-модулятор «Car FM Player» чорного кольору, вартість якого становить 240 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_10 , після чого намагався втекти з місця вчинення злочину, однак був затриманий. Тобто ОСОБА_6 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинних діяннях, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, відповідно до ст. 70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, визначивши йому іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції не врахував всіх обставин кримінального провадження, зокрема відсутність завдання істотних збитків майну потерпілого, як не врахував всіх відомостей про особу обвинуваченого, який поміж іншого здійснює догляд за непрацездатними батьками-пенсіонерами, а також жодним чином не мотивував свого рішення про призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України строком 3 роки 6 місяців, в той час, як мінімальний

розмір покарання - 3 роки, зокрема не мотивував свого рішення про відступ від мінімального покарання.
Разом з тим, вважає, що за обставин кримінального правопорушення та задля покарання і виправлення ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, достатнім покаранням є позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.
Крім того, суд першої інстанції не вирішив питання про звільнення ОСОБА_6 від відбуванням призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, проте за встановлених судом конкретних обставин кримінального правопорушення, відомостей по особу обвинуваченого ОСОБА_11 , у т.ч. характеризуючих матеріалів, наявності визнаної судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання у виді активного сприяння розкриттю злочину, можливим є прийняття судом рішення про звільнення останнього від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку 2 роки.
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, не навівши належних мотивів, належно не врахував всіх обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого, безпідставно не застосував до нього положення ст. 75 КК України та не звільнив його від відбування покарання із встановленням іспитового строку.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду в частині призначення йому покарання надто суворим, просить пом`якшити йому покарання та призначити більш м`яке покарання, відповідно до ст. 75 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, посилаючись на те, що суд першої інстанції при винесені вироку взяв до уваги лише надані стороною обвинувачення факти і доводи та не взяв до уваги такі пом`якшуючі його вину обставини як щире каяття, повне визнання своєї вини у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, працевлаштування та задовільну характеристику з місця роботи, наявність постійного місця проживання та батьків пенсійного віку, та виніс вирок, не застосувавши до нього ст. 75 КК України, який є надто суворим, чим порушив його права.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора проти їх задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими у судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України, і в апеляційних скаргах захисником та обвинуваченим не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, та за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, що також захисником та обвинуваченим не заперечується.

Всупереч тверджень апелянтів, міра покарання призначена ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, їх наслідки, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, його вік, сімейний стан.
Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що його обтяжують.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, та обгрунтовано призначив таке у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі за закінчений злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, у виді 3 років позбавлення волі, та при цьому остаточне покарання визначив ОСОБА_6 на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянтів про суворість призначеного ОСОБА_6 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченого та захисника фактично про визнання та врахування ряду обставин, як то щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому та активне сприяння ним розкриттю злочину, як підстав для пом`якшення призначеного йому судом покарання та застосування до нього положень ст. 75 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки така обставина, як активне сприяння розкриттю злочину була врахована судом при призначенні покарання, а щодо такої обставини, як щире каяття, то не було її встановлено судом першої інстанції, як не знаходить підстав для визнання наявності такої пом`якшуючої обставини і колегія суддів, оскільки в суді першої інстанції позиція обвинуваченого ОСОБА_6 не була процесуально активною, адже він свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій визнавав частково та надаючи показання, вже лише після проведення судом, відповідно до встановленого порядку, дослідження всіх доказів - допиту свідків та дослідження письмових документів, вказав на повне визнання обставин, викладених в обвинувальному акті.

Що ж стосується ряду інших обставин, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та захисник, як на підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, а саме те, що ОСОБА_6 працевлаштований, де характеризується задовільно, відсутність завдання істотних збитків майну потерпілого та наявність на його утриманні батьків пенсіонерів, то вони не лише були враховані судом при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімальних меж, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, але й, на переконання колегії суддів, не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчинених ним тяжких кримінальних правопорушень та давали б підстави для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства чи пом`якшення призначеного йому судом покарання, зважаючи як на конкретні обставини вчинення ОСОБА_6 декількох кримінальних правопорушень, його відношення до скоєного, інаведені вище дані про його особу, з яких слідує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, в т.ч. і корисливих, кримінальних правопорушень, та, звільнившись з місць позбавлення волі лише 08.02.2019 року, вже 20.10.2019 року, тобто через вісім місяців, знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, небажання стати на шлях виправлення та що попередньо застосована міра реального покарання не мала досягнення його мети, так і те, що відсутність претензій з боку потерпілих в даному випадку зумовлена виключно поверненням їм майна.

А відтак, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 01 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3