ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/330/22 Справа № 201/1772/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001117 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року, якою кримінальне провадження щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні вдався до дослідження доказів, що не передбачено вимогами КПК України на цьому етапі провадження.

При цьому, обставини кримінального провадження не були предметом дослідження суду під час ухвалення цього рішення, а тому висновок суду про те, що прокурор не звернувся з обвинувальним актом у передбачені ст.291 КПК України строки є передчасним, окрім того, в ухвалі не зазначено, коли саме на думку суду сплив строк досудового розслідування.

Зазначає, що ОСОБА_8 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, 10.11.2020 року, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», та обвинувальний акт під розписку вручено обвинуваченій 10.11.2020 року.

В подальшому, 10.11.2020 року прокурором, після виконання вимог ст.ст. 290, 291 КПК України, здійснено відповідну відмітку у ЄРДР щодо результату досудового розслідування, а саме, «Обвинувальний акт скеровано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська».

Вказує на те, що враховуючи великий обсяг як вхідної, так і вихідної кореспонденції, документи надходять до місць призначення, в тому числі і до суду, з затримками, які у свою чергу не повинні трактуватись судом як порушення строку досудового розслідування, адже прокурором здійснено всі необхідні дії, спрямовані на недопущення порушення строку досудового розслідування, а час надходження обвинувального акта до суду не повинен враховуватись у строк досудового розслідування, передбачений ст.219 КПК України, оскільки КПК України не дає чітко визначеного поняття, що вважається моментом звернення до суду з обвинувальним актом.

Стверджує, що складання та затвердження обвинувального акта 10.11.2020 року та прийняття цього ж дня рішення прокурором про звернення до суду з обвинувальним актом, відбулося в межах строку досудового розслідування, оскільки після повідомлення у вказаному кримінальному провадженні особі про підозру не закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, а тому відсутні правові підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Зазначає, що твердження суду про те, що після повернення обвинувального акта для внесення змін з урахуванням вимог глави 25 КПК України відновився перебіг строку досудового розслідування є помилковим, оскільки відбувалося фактичне повернення зі стадії судового розгляду (підготовчого провадження) на стадію досудового розслідування. На переконання суду першої інстанції строк досудового розслідування відновлюється, проте з якого саме моменту в ухвалі не зазначено. Разом з тим, сторона обвинувачення вважає, що питання поновлення строків досудового розслідування після повернення обвинувального акта прокурору положеннями КПК України однозначно не визначено, тому необхідно керуватися приписами ст. 28 КПК України, яка визначає необхідність здійснення кримінального провадження в розумні строки.

З урахуванням зазначеного, суд безпідставно ототожнив внесення змін при складанні обвинувального акта та складання обвинувального акта на загальних підставах при скеруванні його до суду вперше, у зв`язку із чим ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Вказує на те, що право закрити кримінальне провадження з підстави, визначеної п.10 ч.1 ст.284 КПК України має виключно прокурор з огляду на абз. 3 ч.4 ст.284 КПК України.
Захисником ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить відмовити в задоволенні вказаної апеляційної скарги, а ухвалу суду - залишити без змін.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що 06.02.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
19.02.2020 року складено обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , який направлено до суду.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 повернуто прокурору на підставі п.п. 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», оскільки злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, цим Законом визначений як проступок, а обвинувальний акт не призначений до судового розгляду.
24.09.2020 року прокурором отримано повернутий обвинувальний акт.
29.09.2020 року прокурор направив обвинувальний акт до СВ Соборного ВП, який згідно вимог абз. 2 п.п. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» мав протягом 72 годин з дня отримання обвинувального акта повідомити ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального проступку.
Однак, лише 10.11.2020 року, тобто через більш як місяць після направлення обвинувального акта до СВ Соборного ВП, слідчим повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні проступку, в той же день її допитано, в ході чого вона відмовилась давати показання, що свідчить про невизнання вини, і в той же день складено і затверджено обвинувальний акт, який було скеровано до суду 25.11.2020 року.
Таким чином, з моменту отримання повернутого обвинувального акта слідчим 29.09.2020 року, знову розпочався перебіг строку досудового розслідування. Згідно із положеннями абз. 2 п.п. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону, слідчий мав 72 години для повідомлення особі про підозру у вчиненні проступку, після цього ще 72 години або, в разі невизнання вини, двадцять діб для направлення обвинувального акта до суду, отже, строк досудового розслідування має закінчитись через 26 діб після отримання обвинувального акта слідчим, тобто в даному випадку 25.10.2020 року.
Оскільки повідомлення про підозру у вчиненні проступку здійснено фактично 10.11.2020 року, то його слід вважати таким, що здійснено поза межами строку досудового розслідування.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену та її захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до матеріалів провадження, 06.05.2019 року було зареєстровано кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за номером 0001117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.
06.02.2020 року ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Також судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2020 року складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , який направлено до суду, однак ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2020 року вказаний обвинувальний акт було повернуто прокурору на підставі п.п. 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», оскільки злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, цим Законом визначений як проступок, а обвинувальний акт не призначений до судового розгляду.
Окрім того, зазначено, що 24.09.2020 року прокурором отримано обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та 29.09.2020 року його було направлено до СВ Соборного ВП.
Відповідно до ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Частина 4 статті 219 КПК України встановлює, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу.
Згідно із ч.5 ст.294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Відповідно до статті 283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: (1) закрити кримінальне провадження; (2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; (3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду. Тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом сімдесяти двох годин - у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу.
З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, 10.11.2020 року, та в цей же день, тобто 10.11.2020 року був складений та затверджений обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , а тому строк досудового розслідування у цьому випадку закінчується 13.11.2020 року.
Однак обвинувальний акт було направлено до суду лише 25.11.2020 року (а.п.7), тобто поза межами досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що після повідомлення ОСОБА_8 про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, та враховуючи те, що особі було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, суд обгрунтовано закрив кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
При цьому, доводи прокурора про те, що суд вдався до дослідження доказів є необґрунтованими, оскільки з ухвали суду вбачається, що суд дослідив лише обставини щодо строків повідомлення ОСОБА_8 про підозру та перебігу строків досудового розслідування, тобто обставини, які стали підставою для ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Посилання прокурора на те, що складання та затвердження обвинувального акта 10.11.2020 року та прийняття цього ж дня рішення прокурором про звернення до суду з обвинувальним актом, відбулося в межах строку досудового розслідування є безпідставним, оскільки саме звернення до суду з обвинувальним актом, а не лише складання цього акта, затвердження чи вручення стороні захисту повинно бути вчинено в рамках строку досудового розслідування, разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувальний акт було направлено до суду поза межами досудового розслідування.
Таким чином, рішення суду щодо закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України є таким, що постановлене згідно з нормами кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Разом з цим, з матеріалів провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_8 було подано цивільний позов про стягнення матеріальної і моральної шкоди.
У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, хоча і дійшов правильного висновку про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, однак не вирішив питання щодо цивільного позову, чим допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке за ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним, оскільки перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду щодо необхідності закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення матеріальної і моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілим звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Доповнити резолютивну частину ухвали наступним змістом: Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної і моральної шкоди залишити без розгляду.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4