У Х В А Л А
Іменем України

11 листопада 2021 року

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002507 від 24.09.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2, ч.2 ст. 368-4 КК України,

ВСТАНОВИВ:
09 листопада 2021 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002507 від 24.09.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 368-4 КК України, а саме на майно підозрюваної ОСОБА_6 :

1/ будинок загальною площею 465, 3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21437318;

2/ квартиру загальною площею 126,9 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення конфіскації як виду покарання.

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні Деснянського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0002507 від 24.09.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 368-4 КК України.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 368-4 КК України.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_6 на праві приватної власності належить будинок загальною площею 465, 3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21437318; квартира загальною площею 126,9 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_2 .

Обгрунтовуючи клопотання, слідчий за погодженням з прокурором, посилається на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено міру покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Слідчий зазначає в клопотанні, що накладення арешту на належне підозрюваній ОСОБА_6 майно необхідне з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Власник майна - підозрювана ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про час та місце його розгляду повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, її неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Прокурор в суді доводи клоптання підтримав та просив його задовольнити за наведених в ньому підстав.

Захисник підозрюваної ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 в суді просив відмовити в задоволенні клопотання, з підстав того, що повідомлена підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України, є необгрунтованою.

Слідчий суддя вислухавши прокурора, захисника, дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходить до такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002507 від 24.09.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 368-4 КК України.

08 жовтня 2021 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме в тому, що вона підозрюється у закінченому замаху на протиправне заволодіння майном підприємства, а саме часткою у статутному капіталі, шляхом використання підроблених документів підприємства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, чим заподіяли велику шкоду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України, та у наданні неправомірної вигоди нотаріусу за вчинення нотаріусом нотаріальних дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того хто надає таку вигоду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368-4 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК Україин, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме, конфіскації як виду покарання.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Прокурором в суді доведено необхідність накладення арешту на майно підозрюваної з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Так, ОСОБА_6 підозрюється, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.
Слідчим суддею прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема те, що обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку. Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
При цьому слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.
В даному випадку подані слідчим, прокурором докази на обґрунтування підозри є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 могла вчинити вказані кримінальне правопорушення та до майна, про арешт якого клопоче прокурор, може бути застосована конфіскація.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на праві власності належить будинок загальною площею 465, 3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21437318; квартира загальною площею 126,9 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_2 .

Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Враховуючи викладене, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 369-372 КПК України,
УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 про накладення арешту на майно по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002507 від 24.09.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 206-2, ч.2 ст. 368-4 КК України, - задовольнити.
Накласти арешт намайно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ДРФО НОМЕР_1 , а саме на:

1/ будинок загальною площею 465, 3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21437318;

2/ квартиру загальною площею 126,9 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_2 ,

з метою забезпечення конфіскації як виду покарання.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, надіслати підозрюваній.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя -