ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/192/22 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2021 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мурманськ РФ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 лютого 2022 року, включно,
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №000450 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою вищевказаного суду від 13.12.2021 року відносно ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 10.02.2022 року, включно.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає про те, що суд не взяв до уваги той факт, що потерпілі, які є батьками обвинуваченого просили не застосовувати відносно обвинуваченого найсуворіший запобіжний захід. На даний час всі свідки та потерпілі допитані.
Також, ризики, передбачені ст.177 КПК України, жодним чином не доведені, оскільки наміру переховуватися від суду обвинувачений не має, так само як і незаконно впливати на потерпілих, свідків.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має незадовільний стан здоров`я, оскільки є інвалідом III групи, має постійне місце проживання.
Заслухавши суддю - доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Як вбачається з наданих матеріалів в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №000450 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зокрема, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ним вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування.
Що стосується питання існування зазначених ризиків щодо можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.
Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.
Ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками та потерпілим може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").
Так, колегія суддів враховує характер інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства, а також те, що він офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, суспільно корисною працею не зайнятий, а наявність певних соціальних зв`язків та постійного місця проживання у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , він перебуваючи на свободі може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків (враховуючи, що злочин вчинено із застосуванням насильства) з метою зміни останніми своїх показів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає в апеляційній скарзі захисник.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безпідставними.
Посилання апеляційної скарги захисника про те, що потерпілі просили не застосовувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу, має міцні соціальні зв`язки, має тяжкі захворювання, колегія суддів приймає до уваги дані відомості, однак, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , а також відсутність належної інформації щодо неможливості надання обвинуваченому медичної допомоги в умовах СІЗО, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 10 лютого 2022 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: