Справа № 591/2984/19
Провадження № 1-кп/591/141/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000547 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, судимого: 31 січня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі з застосуванням іспитового строку 3 роки,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 10 лютого 2019 року близько 00.45 години він, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту щодо поводження з собакою, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді скалкового перелому нижньо-орбітальної стінки правої орбіти зі зміщенням, лінійного перелому латеральної стінки правої орбіти та надбрівної дуги, лінійного перелому передньої та зовнішньої стінок правого максилярного синусу, правої вилицевої дуги, гемосинусу правого верхньощелепного синусу, гематоми повік правого віка, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення фактично не визнав та показав, що дійсно за наведених обставин між ним з одного боку, а також з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (кримінальне провадження за фактом вчинення дій відносно якої судом закрито 25 серпня 2021 року) та іншою жінкою стався словесний конфлікт, внаслідок грубого (зі слів обвинуваченого) поводження з собакою ОСОБА_7 ОСОБА_4 . При цьому, обвинувачений заперечив, що бив когось з присутніх та лише відштовхнув від собаки ОСОБА_4 , а ОСОБА_5 взагалі не чіпав. Зазначив також про те, що кулаком правої руки не міг вдарити потерпілих, оскільки має давню травму, яка не дозволяє утворити кулак, при цьому не заперечив тих обставин, що потерпілі не нападали на нього та не представляли для нього загрози. Цивільний позов визнав частково.
Вирішуючи питання стосовно доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд виходить з наступних міркувань.
Так, потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в своїх показах суду підтвердили заподіяння ним ударів обвинуваченим саме за наведених в обвинуваченні обставин, при цьому потерпілі підтвердили, що обвинувачений саме рукою наніс їм навмисно удари в обличчя.
Свідок ОСОБА_8 , посилаючись на давність подій та стан вагітності, зазначила, що не пам`ятає суттєвих обставини конфлікту між потерпілими та обвинуваченим.
При цьому, переконливі підстави для недовіри показам потерпілих суду наведено не було, вони (покази) стосовно суттєвих та вагомих обставин, є послідовними та узгоджуються з іншими доказами в справі, а саме:
-з протоколів прийняття заяв потерпілих про вчинені кримінальні правопорушення вбачається, що ними одразу після згаданих подій (10 лютого 2019 року) було повідомлено правоохоронні органи (т. 1 а.с. 133, 144);
-з протоколів слідчих експериментів встановлено, що потерпілі на місці продемонстрували механізм спричинення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим, так само як і свідок ОСОБА_8 на слідчому експерименті продемонструвала вказані обставини (т. 1 а.с. 135, 139, 143);
-матеріалами тимчасового доступу, під час якого слідчим було отримано доступ до медичної документації потерпілих, з якої також вбачається, що одразу після згаданих в обвинуваченні подій потерпілі звернулись за медичною допомогою, що виключає можливість отримання ними тілесних ушкоджень наведених в обвинуваченні вже після конфлікту з ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 147-162);
-покази потерпілих узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз №№ 214 - 220, якими підтверджено характер, ступінь тяжкості, локалізація та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим обвинуваченим рукою саме за наведених в обвинуваченні обставин, а також звернення за медичною допомогою безпосередньо після вчинення згаданих дій відносно них (т. 1 а.с. 164-171).
Не вважає суд доказом невинуватості обвинуваченого повідомлену ним інформацію стосовно неможливості заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілим саме кулаком руки, що узгоджується з висновками судово-медичних експертиз №№ 809-811, проведених під час судового розгляду (т. 2 а.с. 137-140), оскільки по-перше, згаданими висновками не спростовано наведених доказів, якими підтверджено факт умисного нанесення ударів рукою саме обвинуваченим потерпілим, тобто ними не спростовуються більш суттєві та вагомі обставини обвинувачення, по-друге, покази потерпілих, внаслідок отриманих травм та суб`єктивного сприйняття особою ситуації, могли не відповідати в частині частини руки, якою були нанесені удари, що не є достатньо значимим для виключення провини обвинуваченого, враховуючи, що не спростовано факту побиття саме обвинуваченим потерпілих, а по-третє, в своїх роз`ясненнях суду висновків №№ 809-811 експерт ОСОБА_9 не виключив можливості спричинення потерпілим згаданих ушкоджень неповноцінним кулаком або іншою твердою частиною руки.
Відтак, встановленими та доведеними суд вважає наступні фактичні обставини.
10 лютого 2019 року близько 00.45 години ОСОБА_7 , знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту щодо поводження з собакою, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав удар рукою в обличчя потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді скалкового перелому нижньо-орбітальної стінки правої орбіти зі зміщенням, лінійного перелому латеральної стінки правої орбіти та надбрівної дуги, лінійного перелому передньої та зовнішньої стінок правого максилярного синусу, правої вилицевої дуги, гемосинусу правого верхньощелепного синусу, гематоми повік правого віка, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, факт скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення суд вважає доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він, своїми умисними протиправними діями, шляхом нанесення удару, умисно завдав легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_4 .
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_7 суд не вбачає.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, висновок органу пробації, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.
Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченого, висновок органу пробації, його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вік обвинуваченого та вчинення кримінального правопорушення судимою особою в період іспитового строку, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише з призначенням покарання у виді обмеження волі, що сприятиме досягненню мети кримінального провадження.
Цивільний позов прокурора, заявлений про відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 , підлягає задоволенню, як документально підтверджений довідками (т. 1 а.с. 13).
Підтвердження наявності в справі процесуальних витрат суду не наведено.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і суд не вбачає підстав для вчинення таких дій до вступу вироку в законну силу.
На підставі ст.ст. 71, 78, ч. 2 ст. 125 КК України, керуючись ст.ст. 126-129, 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Згідно вимог ст.ст. 71, 78 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2018 року у виді 1 року 1 місяця обмеження волі, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць.

Строк відбування покарання обраховувати з моменту прибуття та постановки на облік засудженого в установі виконання покарання.

Цивільний позов прокурора задовольнити та стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради на відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 кошти в сумі 2083,5 гривень.

Речовий доказ: медичну картку на ім`я ОСОБА_4 № 1587 повернути володільцю.
На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1