ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/416/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 04 листопада 2021 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 р.,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та продовжено строк тримання під вартою до 30 листопада 2021 року із визначенням розміру застави в сумі 181 600 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, визначених ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2021 року.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.10.2021 скасувати.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що в клопотанні слідчого від 18.10.2021 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказано, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту свідків та висновками судово-медичних експертиз.

Проте апелянт зазначає, що, проаналізувавши протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які у своїх показаннях вказують, що не бачили, хто саме наносив удари потерпілому ОСОБА_14 та не підтверджують участь ОСОБА_7 в бійці з ОСОБА_14 .

Акцентує увагу суду на тому, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були друзями потерпілого ОСОБА_14 .

Окрім цього, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у своїх показаннях посилаються на те, що вже в кінці бійки, коли ОСОБА_14 лежав на землі, один з його друзів з гіпсом на руці продовжив бійку та наніс удар ногою по ОСОБА_10 , проте схибив і ударив ногою у голову та шию потерпілого ОСОБА_14 .

Підтвердженням вищенаведених обставин слугує відео, яке розміщене на сайті новинного порталу «20 хвилин» - 20minut.ua.

Аналогічне відео, знаходиться у вільному доступі на сайті YouTube за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 за назвою ІНФОРМАЦІЯ_3 , після якої помер молодий хлопець. Відео - Файний Тернопіль

На думку апелянта, вищенаведені факти спростовують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які саме і були покладені в основу клопотання про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилається на те, що свідок ОСОБА_15 допитувався двічі, крім того, за клопотанням сторони захисту, проводився перехресний допит між свідком ОСОБА_15 та підозрюваним ОСОБА_7 , за результатами яких даний свідок тричі змінював свої показання.

Щодо ризиків, які зазначені в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт вважає дані ризики є формальними, які не мають жодного підґрунтя, повторюються із попередніми клопотаннями сторони обвинувачення.

У своїх доводах апелянт посилається на те, що Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі Єлов проти України).

Наголошує на тому, що тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судом, на думку апелянта, окрім кваліфікації, слід визначити ризики (ст. 177 КПК), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не будуть відповідати вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. ч. 4, 5 ст. 199 КПК України передбачають, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000746, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.05.2021 приблизно о 04 год. 50 хв. у ОСОБА_7 , який спільно із ОСОБА_13 та ОСОБА_10 перебували неподалік супермаркету «АТБ», на проспекті Злуки, 45 в м. Тернополі, під час конфлікту, який відбувався між ним, ОСОБА_13 та ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 з іншої сторони, виник злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 30.05.2021 приблизно о 04 год. 50 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно наніс ОСОБА_14 декілька ударів кулаками рук в ділянку голови останнього. Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді закритої краніо-спінальної травми з розривом зчленування між першим і другим шийними хребцями із крововиливами у стовбур головного мозку і його шлуночкову систему, які згідно з п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень із небезпекою для життя в момент заподіяння та від яких ОСОБА_14 помер на місці події.

31 травня 2021 року ОСОБА_7 в межах вказаного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обґрунтованість якої повністю підтверджується зібраними в межах кримінального провадження доказами.

01 червня 2021 року йому обрано, а 27 липня 2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25 серпня 2021 року.

21 липня 2021 року строк досудового розслідування у даному провадженні продовжено до трьох місяців постановою керівника Тернопільської окружної прокуратури.

Ухвалою від 20 серпня 2021 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін якого закінчується о 23:59 год. 18 жовтня 2021 року.

Ухвалою від 13 жовтня 2021 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін якого закінчується о 23:59 год. 31 жовтня 2021 року.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні «К. Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий суддя встановив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яка йому була оголошена 31 травня 2021 р., є обґрунтованою, підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, а саме: протоколом огляду місця події від 30 травня 2021 року; протоколом огляду трупа від 30 травня 2021 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 від 30 травня 2021 року, ОСОБА_12 від 30 травня 2021 року, ОСОБА_13 від 30 травня 2021 року, ОСОБА_15 від 21 липня 2021 року, ОСОБА_10 від 31 травня 2021 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 06 серпня 2021 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30 травня 2021 року; висновками експертів № 738/449 від 23 вересня 2021 року, № 466 від 10 червня 2021 року та № 449 від 20 липня 2021 року.

Обставини та факти, інформація, яка міститься в зазначених доказах, підтверджують існування у справі безпосереднього зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у якому він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для продовження дії запобіжного заходу. Питання доведеності чи недоведеності вини, а також роль підозрюваного у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Феррарі-Браво проти Італії» заява №9627/81 від 14 березня 1984 року, відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На думку колегії суддів також продовжує існувати і наявність ризиків, про які у своєму клопотанні зазначав слідчий, а в ухвалі слідчий суддя, оскільки ОСОБА_7 , розуміючи наслідки, які спричиненні його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, а саме позбавлення волі на строк від семи до десяти років, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або з метою уникнення від кримінальної відповідальності та незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки частина з них є товаришами підозрюваного, що дає йому можливість впливати на них із метою ненадання ними показів чи надання показів у його користь.

При цьому слідчим суддею вірно зазначено, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , враховуючи особу підозрюваного, беззаперечно вказують на їх існування.

Відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_7 під вартою, чи були б підставою для застосування відносно нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даний час відсутні.

З огляду на викладене слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Доказів на спростування висновків слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 р., якою підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 год. 59 хв. 30 листопада 2021 із визначенням розміру застави в сумі 181 600 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді