КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4350/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2021,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2021 продовженообвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 11.12.2021включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції враховуючи у сукупності особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, за який та у випадку доведеності винуватості йому загрожує покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК України, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ОСОБА_6 обов`язків у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Печерського районного суду м. Києвавід 13.10.2021 скасувати та постановити ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків передбаченими ст. 194 КПК України.
На переконання захисника, ухвала Печерського районного суду м. Києвавід 13.10.2021 є незаконною та необґрунтованою, оскільки прийнята на підставі заявленого усного клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого без будь-яких доказів в його обґрунтування. Апелянт вважає, що таке усне клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, оскільки не підтверджене належними та допустимими доказами, не містить достатніх підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та було заявлено прокурором з порушенням порядку та строків звернення з відповідним клопотанням до суду.
Крім того, захисник зазначає, що при вирішенні питання про продовження його підзахисному строку тримання під вартою судом першої інстанції не були враховані аргументи сторони захисту, щодо необґрунтованості обвинувачення, яке, на переконання захисника, суперечить принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Зазначає, що судом під час розгляду вказаного клопотання не було встановлено, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, тому слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України
Крім того, апелянт звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується під ватрою з 13.10.2020, тобто, станом на 13.10.2021 - один рік. На даний час досудове розслідування завершене, обвинувальний акт скерований до суду, вже майже один рік триває судовий розгляд даного кримінального провадження, а отже ризики, які існували раніше, зокрема під час обрання запобіжного заходу, суттєво зменшились. За час тривалого перебування під вартою ОСОБА_6 , не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду. Також, апелянт вказує, що під час розгляду клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_6 підтверджував, що не мав та не має наміру ухилятись від прокурора та суду. Крім того, захисник зазначає, що підозрюваний (обвинувачений) ОСОБА_6 , і його захисник ОСОБА_7 та інші захисники, жодним чином не перешкоджали кримінальному провадженню.
На переконання захисника запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою місця проживання обвинуваченого: АДРЕСА_1 , повністю забезпечить виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПП України, а також надасть змогу прокурору та суду у будь - який час доби контролювати місцеперебування обвинуваченого та буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначалось раніше.
Крім того, апелянт вказує, що ризики, про які вказав прокурор, а саме що обвинувачений ОСОБА_6 , може здійснювати тиск на потерпілого, свідків, а також що може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а також знищити речові докази, на даний час повністю відсутні, оскільки вплив на потерпілого не можливий, так як останній своєчасно та у передбачений законом спосіб може реагувати на спроби такого впливу та повідомити про це орган досудового розслідування, прокурора або суд. Також, апелянт зазначає, що сторона обвинувачення та орган досудового розслідування не володіють відомостями, щоб по теперішній час потерпілий скаржився на спроби тиску на нього з боку ОСОБА_6 чи інших осіб в його інтересах. Також і будь - яких доказів не було зібрано під час досудового розслідування щодо будь - яких незаконних дій ОСОБА_6 . Апелянт стверджує, що всі необхідні та достатні докази, які зібрані органом досудового розслідування, прокурором, знаходяться під контролем сторони обвинувачення, усі свідки та потерпілий дали свої показання стороні обвинувачення, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а отже на думку апелянта, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого відсутній.
Крім того, апелянт вважає що, з урахуванням того, що досудове розслідування завершене, твердження прокурора, що обвинувачений ОСОБА_6 зможе продовжити вчинити злочин у якому підозрюється, є не логічним, так як вилучені речі зберігаються у органу досудового розслідування, прокурора, під їх охороною та повним контролем, з цих причин ОСОБА_6 ніяк не може сховати, спотворити або знищити будь - які речі та документи, які мають істотне значення для справи, так як фактично усі речові докази у справі, вилучені, долучені до матеріалів кримінального провадження та знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення.
Відтак, апелянт вважає, що ризики, якими прокурор обґрунтовував своє усне клопотання є надуманими, не підтверджені жодними матеріалами кримінального провадження.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 таОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 263 КК України.

13 жовтня 2021 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, встановлені під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2021 продовженообвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11.12.2021включно.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, характер та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, сімейний і майновий стан та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що розгляд питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався на підставі усного клопотання прокурора, яке в порушення вимог КПК України не було вручено стороні захисту, та в якому не було доведено ризиків та необхідності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою судом першої інстанції, хоч і здійснювався на стадії підготовчого судового засідання, проте у даному кримінальному провадженні, як зазначає сам захисник в апеляційній скарзі, підготовче судове засідання триває протягом року, під час якого, до обвинуваченого ОСОБА_6 вже застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому суд першої інстанції обґрунтовано, в порядку ч.3 ст. 331 КПК України, яка зобов`язує суд незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, поставив на обговорення учасників дане питання, під час обговорення якого прокурор і заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність таких ризиків, які б давали достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, які характеризується підвищеною суспільною небезпекою, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за які у випадку доведеності винуватості йому загрожує покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна,а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, сімейний і майновий стан, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Не можуть свідчити про відсутність ризику переховування і посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за час тривалого перебування під вартою, не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки зазначені обставини, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, а також даних про особу обвинуваченого не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Доводи захисника про те, що цілодобовий домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого в Одеській області забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та буде достатнім для запобігання ризикам, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки проживання обвинуваченого в межах іншої адміністративно-територіальної одиниці в Одеській області, не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанціїпри продовженні запобіжного заходу, на даному етапі провадженняне буде стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження.
Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, на даний час у даному кримінальному провадженні свідки та потерпілий не допитані, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на них.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що досудове розслідування завершено, всі докази по справі зібрані і долучені до матеріалів кримінального провадження та усі свідки та потерпілі уже надали свої показання стороні обвинувачення, що на переконання захисника свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, в тому числі і показань свідків та потерпілого, які на даний час не допитані, і на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, які можуть свідчити про те, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, а також продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, то колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки такі ризики судом першої інстанції встановлені не були.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києвавід 13.10.2021, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 11.12.2021 включно залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4