Номер провадження: 11-кп/813/835/22
Номер справи місцевого суду: 523/7443/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 12.01.2022, якою під час судового розгляду кримінального провадження № 0000543 від 15.11.2016 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підгірне Тарутинського району Одеської обл., громадянина України, з незакінченою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 185, ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.03.2022,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Рибаківка Березянського району Миколаївської обл., громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26.01.2011 Березянським райсудом Миколаївської обл. за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ст. 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 09.09.2015 по відбуттю терміну покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.03.2022,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Булатівка Тарутинського району Одеської обл., громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 26.12.2012 Біляївським райсудом Одеської обл. за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 13.06.2014 від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію»,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.03.2022,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Коблево Березанського району Миколаївської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 185, ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.03.2022,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 12.01.2022 під час розгляду кримінального провадження № 0000543 від 15.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 13.03.2022 стосовно кожного із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме: можливе переховування обвинувачених від суду; вчинення інших кримінальних правопорушень, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раніше притягувались до кримінальної відповідальності, а також судом враховані відомості щодо сімейного стану обвинувачених, їх соціальних зв`язків, стану здоров`я.
Окрім того, враховуючи те, що злочини вчиненні із застосуванням насильства, суд вважав необхідним не визначати розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 , окрім того, проведені слідчі дії за ініціативою сторони захисту, свідчать про те, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра є взагалі необґрунтованою;
- судом 1-ої інстанції не враховано, що прокурором жодним чином не доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість, обвинувачений не має наміру переховуватись, всі докази стороною обвинувачення вже зібрані, майже всі потерпілі вже допитані судом;
- судом не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утримання малолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки;
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою з 2016 року.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду в частині продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на таке:
- судом не враховано, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення не обґрунтоване та не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами;
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України вже відпали, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 утримується під вартою з 2016 року;
- судом не взято до уваги, що ОСОБА_9 має постійне місце реєстрації та проживання, а також має на утриманні неповнолітню дитину.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на таке:
- судом не враховано, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення не обґрунтоване та не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами;
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором жодним чином не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість ОСОБА_10 має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується;
- судом не взято до уваги, що потерпілі та свідки неодноразово не з`являються в судові засідання.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_10 просить застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід.
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 не оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_16 не з`явився, натомість надав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, водночас захисник ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, жодних клопотань до суду не надавала, при цьому від обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будь-яких клопотань про забезпечення їх доставки в судове засідання до апеляційного суду не надходило.
У зв`язку із викладеним, враховуючи положення ст. 422-1 КПК України, щодо строків розгляду зазначеної категорії справ, апеляційний суд вважає за можливе розглянути провадження без участі захисників.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 з приводу необґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

З апеляційних скарг обвинувачених, матеріалів кримінального провадження, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що триває судовий розгляд кримінального провадження № 0000543 від 15.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості надати оцінку доводам обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо необґрунтованості пред`явленого їм обвинувачення та відсутності доказів їх вини у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів, їх характеру, зухвалості та тяжкості, а також можливої міри покарання яка може бути їм призначена у разі визнання винним (на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна), враховуючи характеристику осіб обвинувачених, які не працевлаштовані та стійких соціальних зв`язків не мають, зокрема, не одружені, а також те, що на теперішній час судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершений, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що існують об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачені можуть вдатись до спроб переховування від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
Окрім того, апеляційний суд також враховує те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є раніше судимими, обвинувачуються у вчиненні, в тому числі особливо тяжких злочинів, що свідчить про їх небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Що стосується доводів апеляційних скарг щодо наявності на утриманні у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неповнолітніх дітей, а також тверджень обвинуваченого ОСОБА_10 щодо його позитивних характеристик за місцем постійного проживання, колегія суддів оцінює критично, з огляду на те що зазначені обставини матеріалами справи та апеляційних скарг не підтвердженні.
Так, враховуючі характеризуючи дані щодо осіб обвинувачених; обставин вчинення злочинів, їх характеру, зухвалості та тяжкості; відсутності в останніх місця роботи на момент затримання, міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
Окрім того, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про наявність підстав для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Разом із цим, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційних скарг, щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені постійно перебувають під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 12.01.2022, якою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.03.2022 стосовно кожного - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження № 0000543 від 15.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4