Справа № 128/818/21
ВИРОК
Іменем України

08 грудня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31.10.2020 за № 0000748, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, освіта середня, розлученого, згідно зі ст. 89 КК України несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

30.10.2020 приблизно о 23 год 00 хв ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 для того, щоб переночувати у батьків: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . На прохання ОСОБА_4 іти ночувати до свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 не відреагував та ліг на підлогу в одній із кімнат житлового будинку.

Надалі, 30.10.2020 приблизно о 23 год 40 хв ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час раптового виниклого побутового конфлікту, який відбувся у нього з його батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи свою фізичну перевагу, а також те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та не зможе чинити йому дієвий опір, розуміючи протиправність своїх дій, маючи прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 та бажаючи настання наслідків у виді смерті останнього, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та незворотність їх наслідків у вигляді смерті потерпілого, прикладаючи значну силу, цілеспрямовано наніс правою рукою, в якій був дерев`яний предмет, декілька ударів в область голови та обличчя ОСОБА_7 , від яких останній помер на місці.

Згідно з висновком експерта № 1036 від 26.11.2020 у ОСОБА_7 виявлена поєднана травма тіла: закрита тупа травма живота синці та крововиливи в заочеревинний простір та клітковину малої миски; травми голови множинні крововиливи в м`які тканини голови, рани (2) та синці на голові, крововиливи сполучні оболонки лівого ока, крововиливи на слизовій оболонці губ; ушкодження кінцівок синці на руках та лівій нозі, синці в сідничних ділянках. Також виявлено садна (2) на ногах. Поєднана травма тіла має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком та гострою крововтратою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі. Суду показав, що 30.10.2020 він приїхав в с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області до батьків і привіз їм двері. Потім йому запропонували піти на «халтуру», де він трохи випив, а потім пішов до іншого місця, де теж вживав алкогольні напої. Після цього він нічого не пам`ятає, тільки пам`ятає, коли за ним приїхала поліція. Також зазначив, що у нього була черепно-мозкова травма, тому буває таке, що після випитого нічого не пам`ятає та стає агресивним. У вчиненому розкаюється. Просив не карати його, якщо таке можливо.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю доведена прокурором у ході судового розгляду даного кримінального провадження та підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 30.10.2020 її син ОСОБА_5 привіз їм двері, а потім йому подзвонили з приводу «халтури», після чого він пішов. Повернувся ОСОБА_5 о 23 год 00 хв, вона сказала, щоб він їхав додому, оскільки він був п`яний. Батько також випивав, однак в той вечір він не був п`яний. ОСОБА_5 ліг на підлогу, а потім встав і сказав, що хоче курити, але цигарок не було, тому він сказав, щоб вона пішла і знайшла цигарки. Вона вийшла, але вже була ніч, тому вона нікуди не ходила, а лише постояла біля хвіртки. Після цього вона зайшла до хати, а ОСОБА_5 ходив по хаті з макогоном, тому вона злякалася і сховалася. В подальшому вона пішла до сусіда ОСОБА_8 , однак він не відкрив двері, тому вона пішла до ОСОБА_9 і сказала йому, що боїться іти до хати. Коли вони разом прийшли до хати, то батько лежав на підлозі, а ОСОБА_5 на ліжку, в батька був розбитий лоб. Після цього вони викликали лікаря, який по приходу повідомив, що батько мертвий. Син з батьком часто сварилися, особливо коли випивали. Просила ОСОБА_5 суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що приблизно 30 жовтня 2020 року вночі до нього прибігла ОСОБА_4 і попросила допомоги, тому що « ОСОБА_11 робить дебош». Коли вони прийшли до будинку, то ОСОБА_7 вже був мертвий. Він побіг до фельдшера ОСОБА_12 за допомогою. Через десять хвилин вони повернулись, ОСОБА_12 оглянув ОСОБА_7 і сказав, що він вже мертвий. Також зазначив, що спочатку ОСОБА_5 разом з батьками проживали в с. Михайлівка, Вінницького району Вінницької області, однак згодом ОСОБА_4 та ОСОБА_7 переїхали до с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області, а ОСОБА_11 залишився проживати в с. Михайлівка. Коли ОСОБА_11 не зловживає алкогольними напоями, то він є дуже хорошою людиною.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що 30.10.2020 о 23 год 50 хв вони вже спали. До них прийшла ОСОБА_14 та просила покликати ОСОБА_15 (її чоловіка), тому що ОСОБА_11 п`яний, і вона його боїться. Через хвилин десять, коли вони прийшли до будинку, то ОСОБА_11 сидів на дивані, а потерпілий вже був мертвий, лежав на спині і не ворушився. Її чоловік побіг за фельдшером, а ОСОБА_11 говорив, що вбив батька. Також зазначила, що знає ОСОБА_5 з дитинства та характеризує його як спокійну людину.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що коли його покликали до будинку ОСОБА_17 , він дійсно підтвердив факт смерті ОСОБА_7 , а потім приїхали працівники поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що на час події він працював патрульним поліції, отримав виклик на службовий планшет про вбивство батька. По приїзду за адресою виклику, його зустрів невідомий чоловік на даний час обвинувачений та повідомив, що він вбив батька, і показав, де знаходиться тіло. У будинку були ще інші люди, але хто саме, він не пам`ятає. Він мав службову боді-камеру, запис якої було надано слідчому. Він лише здійснював доставлення затриманого ОСОБА_5 , який по дорозі розповідав, що це він вбив батька.

Аналізуючи покази свідків у сукупності з іншими, добутими по кримінальному провадженню доказами, суд вважає покази свідків такими, що відповідають об`єктивній дійсності, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину підтверджуються дослідженими в судовому засіданні належними доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000748 від 31.10.2020, згідно з яким 30.10.2020 приблизно о 23 год 54 хв ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту за допомогою макогону спричинив тілесні ушкодження своєму батьку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від яких останній помер на місці події (т. 1 а.к.п. 209);

- рапортом працівника поліції, згідно з яким 30.10.2020 о 23 год 54 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30.10.2020 о 23 год 54 хв за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час бійки сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син, перебуваючи в нетверезому стані, наніс тілесні ушкодження батьку в область голови макогоном. Дану заяву отримано та зареєстровано ЄО за № 9919 від 30.10.2020 як вбивство (т. 1 а.к.п. 210);

- протоколом огляду місця події від 31.10.2020 з фототаблицями, відповідно до якого під час огляду будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , в приміщенні кімнати на підлозі розміщений труп особи чоловічої статі в положенні, лежачи на землі обличчям догори. Верхні кінцівки випрямлені в суглобах плечових та ліктьових. Нижні кінцівки випрямлені в колінних та гомілкових суглобах. Трупне заклякання відсутнє. Трупні плями розміщені на поверхні тулуба та шиї. При натисканні в ділянку попереку змінює та відновлює своє попереднє забарвлення. Ушкодження лобно-тім`яне в області потилиці в правому боці голови, лобно-скронева ділянка справа на 5 см, синець синьо-фіолетового забарвлення розміром 8х5 см, в центрі яких наявні п`ять точкових та лінійних форм саден розміром від 0,1 см до 1х2 см без кірочки. Ліве очне яблуко набрякше, наявні смертельної форми крововиливи в білій оболочці ока 2,5 см довжиною. Права вушна раковина на бічній поверхні на 3 см від верхнього края вуха наявний синець прямокутної форми розміром 1,5х0,5 без кірочки. Ліва вушна раковина та прохід зліва забруднені кров`ю на 2 см нижче від верхнього краю, наявне садно округлої форми 1 см в діаметрі без кірочки. Ліва тім`яна потилична ділянка та волосяниста частина ділянка голови має деформацію на площі 5х4 см. На задній бічній поверхні тулуба з правого боку синці округлої форми на площі 6х8 см синюшньо-фіолетового забарвлення (т. 1 а.к.п. 211-220);

- висновком експерта № 1036 Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 26.11.2020, за підсумками якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлена поєднана травма тіла: закрита тупа травма живота: синці та крововиливи в м`які тканини, розриви брижі тонкого кишковика, селезінки, крововиливи в заочеревинний простір та клітковину малої миски; травми голови: множинні крововиливи в м`які тканини голови, рани (2) та синці на голові, крововиливи сполучні оболонки лівого ока, крововиливи на слизовій оболонці губ; ушкодження кінцівок: синці на руках та лівій нозі, синці в сідничних ділянках. Також виявлено садна (2) на ногах; тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_7 , виникли від неодноразової прямої (локальної) дії тупих твердих предметів за механізмом ударів, а садна за механізмом співударяння з тупими твердими предметами з елементами тертя. Тілесні ушкодження, крім саден на ногах, виникли незадовго до настання смерті. Садна на ногах виникли в межах кількох діб до настання смерті. Поєднана травма тіла має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Садна на ногах мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не стоять; смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком та гострою крововтратою; характеристики тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 виключають можливість їх отримання в результаті «падіння з висоти власного зросту»; враховуючи характеристики трупних змін, зафіксованих при секційному дослідженні, смерть ОСОБА_7 настала в межах проміжку часу 13-16 годин до моменту розтину; при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлено ознаки захворювань хронічна ішемічна хвороба серця, кисти обох нирок, правостороння пахова кила, які не стоять в причинному зв`язку зі смертю; при судово-хімічній експертизі крові та тканини нирки алкоголю не виявлено, що свідчить про тверезий стан на момент настання смерті (т. 1 а.к.п. 229-234);

- протоколом огляду трупа від 31.10.2020, за участю спеціаліста судово-медичного експерта, згідно з яким було оглянуто труп ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.к.п. 235-236);

- висновком судово-психіатричного експерта № 355 Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» від 14.12.2020 щодо громадянина ОСОБА_5 , яким встановлено, що ОСОБА_5 , у зв`язку із даними анамнезу про отримання ним в 1996 році важкої черепно-мозкової травми, що спричинило у нього виникнення великих судомних нападів з втратою свідомості, сутінкових станів свідомості (коли після судомного нападу хапався за ножа, вила, бігав за навколишніми, все бив та трощив навкруги; ставав злісним, агресивним, хотів підпалити хату, по всіх кімнатах розливав бензин, був до всіх агресивно налаштований, нападав з вилами; стани, коли збирав свої речі, кудись ішов, або їхав, потім про що нічого згадати не міг), а також наростання у нього психічних порушень в емоційно-вольовій сфері (став злобним, брутальним, агресивним до батьків, майже щоденно бив батька та матір, знущався над ними, закриваючи в темних приміщеннях, доводячи їх до безсилля та сліз, лиш тоді, посміхаючись припиняв тортури), що супроводжувалося порушеннями пам`яті та інтелекту (згідно з описом психічного стану лікарями-психіатрами), що стало причиною неодноразових госпіталізацій на стаціонарне лікування у психіатричну лікарню, де йому встановлювались діагнози: віддалені наслідки черепно-мозкової травми у вигляді пірамідної недостатності, атрофії лівого зорового нерва, церебрастенічного синдрому; розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку травматичного генезу із встановленням ІІІ групи інвалідності, а також виявленими у нього при теперішньому психіатричному обстеженні нестійкістю і лабільністю емоцій, мінливістю настрою, порушенням уваги, пам`яті, інтелекту, враховуючи його заяви про те, що він не пам`ятає обставин скоєного інкримінованого йому діяння, у зв`язку із складністю даного клінічного випадку, для об`єктивного визначення психічного стану потребує тривалого обстеження та спостереження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.к.п. 243-246);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 18.01.2021, з якого убачається, що слідчий СВ відділу поліції № 3 Вінницького районного управління ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_19 у період часу з 13 год 00 хв до 13 год 20 хв на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2020 ознайомився із стислим носієм інформації, на якому знаходиться відеозапис із нагрудної камери; володільцю залишено опис вилучених речей та документів, його копія додається до протоколу (т. 2 а.к.п. 5-6, 7);

- протоколом огляду речового доказу відеозапису від 18.01.2021, з якого убачається, що слідчий СВ відділу поліції № 3 Вінницького районного управління ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_19 провів огляд речового доказу відеозапису, вилученого відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/2865/20 від 22.12.2020; огляд розпочато о 14 год 00 хв, огляд закінчено о 14 год 20 хв; перший файл тривалістю 02:52 хв у нижньому лівому куті екрану відеозапису зазначена дата та час зйомки; під час огляду відеозапису вбачається спілкування поліцейського із громадянином на ім`я ОСОБА_11 ; під час спілкування з поліцейськими особа на ім`я ОСОБА_11 кличе до будинку працівників поліції, щоб щось показати; на 01:58 хв запису дана особа, покликавши працівників поліції до будинку, показує труп та каже, що це його батько, в подальшому особа на ім`я ОСОБА_11 та працівники поліції виходять на вулицю, на цьому відеозапис завершується; другий файл тривалістю 49 с, під час огляду вбачається темний екран та голос особи на ім`я ОСОБА_11 і працівника поліції; під час даної розмови особа на ім`я ОСОБА_11 повідомляє про те, що невідомим предметом вдарив свого батька по голові (т. 2 а.с. 8-9);

- висновком експерта № СЕ-19/102-20/17097-Б Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.02.2021 судової молекулярно-генетичної експертизи, за підсумками якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт № 1), які наведені в таблиці результатів дослідження; в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 2), які наведені в таблиці результатів дослідження; на поверхні дерев`яного предмета, ззовні схожого на макогін (об`єкти № 3, 4), виявлені клітини з ядрами; в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні дерев`яного предмета, ззовні схожого на макогін (об`єкти № 3, 4), які наведені в таблиці результатів дослідження; генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні дерев`яного предмета, ззовні схожого на макогін (об`єкти № 3, 4), є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зразка крові трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.к.п. 10-25);

- висновком судово-психіатричного експерта № 21 Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» від 01.03.2021 щодо громадянина ОСОБА_5 , яким встановлено, що в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_5 виявляв психічний розлад у вигляді розладу особистості, внаслідок органічного ушкодження головного мозку (F07.0); розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2); в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_5 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; в теперішній час ОСОБА_5 виявляє психічний розлад у вигляді розладу особистості, внаслідок органічного ушкодження головного мозку (F07.0); розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2); в теперішній час ОСОБА_5 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує; ОСОБА_5 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2); ОСОБА_5 не хворіє на наркоманію (т. 2 а.к.п. 26-32);

- постановою слідчого СВ ВРВП ВВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта ОСОБА_19 від 31.10.2020 про визнання вилучених речей речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, а саме: визнано речовими доказами дерев`яний предмет, ззовні схожий на макогін, вирізку із наволочки із слідами РБК, кофту сірого кольору із капюшоном, футболку синього кольору із білими вставками, спортивні штани чорного кольору, взуття чорного кольору та докази здано до камери зберігання речових доказів ВРВП ВВП ГУНП у Вінницькій області (т. 2 а.к.п. 42а).

Аналіз вищевказаних письмових доказів доводить суду, що дійсно 30.10.2020 приблизно о 23 год 40 хв ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час раптового виниклого побутового конфлікту, який відбувся у нього з його батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи свою фізичну перевагу, а також те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та не зможе чинити йому дієвий опір, розуміючи протиправність своїх дій, маючи прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 та бажаючи настання наслідків у виді смерті останнього, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та незворотність їх наслідків у вигляді смерті потерпілого, прикладаючи значну силу, цілеспрямовано наніс правою рукою, в якій був дерев`яний предмет, декілька ударів в область голови та обличчя ОСОБА_7 , від яких останній помер на місці.

Відповідно до протоколу затримання від 31.10.2020, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано 31.10.2020 о 05 год 00 хв у зв`язку з наявністю сукупних очевидних ознак, які вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (т. 1 а.к.п. 28-32).

Відповідно до протоколів отримання зразків для експертизи від 31.10.2020, у підозрюваного ОСОБА_5 було відібрано зразки змивів рук, зрізів нігтів, букального епітелію для проведення судової експертизи (т. 1 а.к.п. 238, 240, 242).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2020 до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (т. 1 а.к.п. 36-40).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2020 надано слідчому слідчого відділення Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_19 та слідчим, які входять до групи слідчих по даному кримінальному провадженню, дозвіл на проведення огляду території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває у власності ОСОБА_4 , який було проведено 31.10.2020, а також визнано правомірними та законними дії слідчого під час проведення огляду вищевказаного домоволодіння, який проводився з метою виявлення та вилучення речей: вирізки з наволочки зі слідами речовини бурого кольору, поміщену до паперового конверту НПУ ГСУ з підписами слідчого та понятих; предмету, ззовні схожого на макогін, поміщеного до паперового ящику, скріпленого биркою з підписами слідчого та понятих (т. 1 а.к.п. 221-222).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2020 накладено арешт на майно, яке було вилучене у ході проведення особистого обшуку гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: кофту сірого кольору із капюшоном, футболку синього кольору із білими вставками, спортивні штани чорного кольору, шкарпетки синього кольору, взуття чорного кольору, що поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ №7263533, шляхом заборони його використання іншими особами, окрім як для цілей кримінального провадження, до моменту закінчення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій (т. 1 а.к.п. 223-225).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2020 накладено арешт на майно, що було вилучене під час огляду 31.10.2020 в рамках кримінального провадження № 0000748, внесеного до ЄРДР 31.10.2020, а саме: вирізку з наволочки зі слідами речовини бурого кольору, поміщену до паперового конверту НПУ ГСУ з підписами слідчого та понятих; предмет, ззовні схожий на макогін, поміщений до паперового ящику, скріпленого биркою з підписами слідчого та понятих, шляхом заборони їх використання іншими особами, окрім як для цілей кримінального провадження (т. 1 а.к.п. 226-228).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2020 надано слідчому слідчого відділення Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_19 дозвіл на тимчасовий доступ до відеозапису з нагрудної камери поліцейського СРПП № 1 Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 , на якому зафіксовано подію, яка мала місце 30.10.2020 в період часу з 00:00 до 03:00, що перебуває у володінні Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Вінниця, вул. Мєчнікова, буд. 7, з можливістю виїмки копії даного відеозапису (т. 1 а.к.п. 247).

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2021 направлено (поміщено) підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проведення стаціонарної судовопсихіатричної експертизи до КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 109, строком не більше одного місяця з моменту поміщення, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження (т. 2 а.к.п. 1-4).

В ході судового розгляду виникла необхідність у зміні пред`явленого обвинувачення з метою зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення та усунення технічних помилок. Тому в судовому засіданні 25.11.2021 прокурором було подано змінений обвинувальний акт, складений 18.11.2021, в якому були виправлені технічні помилки, допущені під час складання обвинувального акту 22.03.2021.

Частиною першою статті 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У суду немає підстав сумніватися в достовірності проведених експертиз, оскільки вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, що володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань. Висновки експертиз ніким з учасників судового провадження не оспорюються, не суперечать іншим зібраним доказам, достовірність яких встановлена судом та які підтверджують винуватість ОСОБА_5 у скоєному злочині.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані ним докази (справа «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, справа «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978; «Коробов проти України» від 21.10.2011, що «при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у рішенні Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, суд доходить висновку, що досліджені у судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.

Положення статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, кореспондують із положеннями статті 17 КПК України, яка містить вимогу про необхідність доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Отже, висновок суду про винуватість особи має ґрунтуватися на твердому переконанні, що надані сторонами докази в їх сукупності доводять винуватість особи «поза розумним сумнівом». І навпаки висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватися лише на припущенні, що ця особа могла вчинити злочин, якщо з огляду на певні обставини чи докази існує «розумний» сумнів у цьому.

Таким чином, приписи статті 62 Конституції України формулюють відповідний стандарт доведення винуватості особи в суді на підставі оцінки всієї сукупності доказів, але вони не забороняють суду зазначати в судовому рішенні мотиви прийняття чи відхилення окремих доказів, врахування чи неврахування певних фактів чи обставин. Більше того, вимога належним чином мотивувати судові рішення є одним із елементів права на справедливий суд. Це вимагає від суду ретельно оцінювати докази та надавати відповідні пояснення стосовно того, чому він бере або не бере до уваги ті чи інші факти чи обставини. І лише оцінивши відповідним чином докази в їх сукупності, суд має зробити висновок щодо винуватості або невинуватості особи.

Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог частини шостої статті 22 КПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Таким чином, згідно з положеннями статті 22 КПК України, з`ясувавши обставини даного кримінального провадження та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Частина перша статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував, що, вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й враховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб вчинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності.

У даному кримінальному провадженні про умисел обвинуваченого ОСОБА_5 на вбивство ОСОБА_7 переконливо свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння, зокрема, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесних ушкоджень, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, яка свідчить про наявність умислу на вбивство і полягає в тому, що ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, цілеспрямовано наносив удари дерев`яним предметом (макогоном) в область голови та обличчя потерпілого ОСОБА_7 , що спричинило настання смерті останнього.

На переконання суду усі дії ОСОБА_5 вказують на те, що обвинувачений бажав настання смерті ОСОБА_7 і усвідомлював, що нанесення багатьох ударів макогоном в область голови можуть потягнути за собою смерть останнього. Отже, дії ОСОБА_5 були спрямовані на вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 через конфлікт, що виник між ними. Конфліктна ситуація ніяким чином не вимагала від обвинуваченого наносити удари макогоном, оскільки ніякої небезпеки для його життя в діях потерпілого не було, однак обвинувачений ОСОБА_5 діяв з прямим умислом на заподіяння смерті, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання. Крім того, про наявність в обвинуваченого прямого умислу на вбивство ОСОБА_7 також свідчить те, що обвинувачений після нанесення ударів потерпілому, не вжив жодних заходів, щоб відвернути настання для потерпілого шкідливих наслідків у вигляді смерті, а саме: не намагався викликати швидку медичну допомогу.

Дослідивши усі вищезазначені докази в їх сукупності, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину та вважає, що його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки така юридична оцінка відповідає фактичним обставинам, встановленим у ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Частиною другою статті 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який згідно зі ст. 89 КК України несудимий; за місцем проживання станом на 2020 рік зарекомендував себе задовільно, схильний до зловживань алкоголем, перебуваючи в стані сп`яніння може агресивно поводитись, вчиняти сварки, неадекватно поводитися на вулиці, нецензурно висловлюватись до сусідів (т. 2 а.к.п. 35); на диспанцерному наркологічному обліку в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» не перебуває (т. 2 а.к.п. 41); неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», остання госпіталізація з 18.07.2013 до 04.09.2013 з діагнозом: Легка деменція обумовлена органічним ураженням головного мозку травматичного генезу (т. 2 а.к.п. 42); офіційно непрацевлаштований; розлучений.

Згідно зі статтею 66 КК України, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину може бути визнане судом обставинами, що пом`якшують покарання винного, на що суду було вказано стороною захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що розкається у вчиненому злочині, але просив не призначати йому покарання, якщо таке можливо. Також зазначив суду, що майже нічого не пам`ятає щодо подій 30.10.2020.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Такий правовий висновок щодо щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання, викладено у Постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к.
Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Таким чином, відповідно до ст. 66 КК України, судом не можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вчинення злочину ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння суд вважає доведеним, оскільки це визнається самим обвинуваченим та підтверджується показами потерпілої і свідків.
Тому, відповідно до ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінального правопорушенння особою у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні обвинуваченому покарання судом враховується і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

На думку суду, призначення такого виду покарання як позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто, необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. На думку сторони обвинувачення, ОСОБА_5 заслуговує на покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_5 достатнє покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років, враховуючи пом`якшуючі покарання обставини.

У даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2020 накладено арешти на речові докази, які слід скасувати.

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2020 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався ухвалами суду.

У листі ВССУ «Про судову практику застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою» роз`яснено, що у п. 74 рішення ЄСПЛ (у справі «Харченко проти України») зазначено: «Суд вважає, що за відсутності чіткого положення, яке встановлювало б правило, коли і за яких умов взятий під вартою на стадії досудового розслідування має далі триматися під вартою на стадії судового розслідування, такий стан не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції. Суд також повторює, що практика, яка склалася в умовах прогалин законодавства, коли особа може перебувати під вартою без визначення певного строку тримання, без конкретного правового положення або судового рішення, сама по собі суперечить принципу правової визначеності і захисту від свавілля, які є загальною ідеєю Конвенції принципу верховенства права (див. справу «Барановський проти Польщі» № 28358/95, п.п. 55-56, ЄКЛП 2000-III, та справу «Кавка проти Польщі» № 25874/94 п. 51, від 09.01.2001, справу «Фельдман проти України», № 76556/01 та № 3877904, п. 73 від 08.04.2010)». У п. 75 цього ж рішення вказано, що хоча національний суд прийняв рішення про попереднє ув`язнення заявника, він не визначив подальший строк тримання під вартою і жодним чином не обґрунтував своє рішення. Це призвело до стану невизначеності підстав перебування заявника під вартою після цієї дати. У зв`язку з цим Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (див. справа «Соловей і Зозуля проти України», п. 76, від 27.11.2008).

Аналізуючи наведені правові позиції ЄСПЛ, можна дійти висновку про те, що зазначення у вироку строку шляхом настання певної події, а саме: набрання цим вироком законної сили, не суперечитиме п. 74 рішення у справі «Харченко проти України». Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 115 КПК України, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

Отже, з врахуванням вищезазначених роз`яснень суд вважає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.10.2020, слід обчислювати з 31.10.2020, оскільки термін перебування під вартою, відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, зараховується судом у строк покарання, призначеного вироком суду, за правилами, встановленими ч. 5 ст. 72 КК України, і строк тримання під вартою, згідно з ч. 2 ст. 197 КПК України, обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого з моменту затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

У зв`язку з вищевказаним, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_5 слід зарахувати строк перебування його під вартою як попереднє ув`язнення з 31.10.2020 (з моменту затримання, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у скоєнні злочину) по дату набуття вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню, а саме: витрати на проведення експертизи (висновок експерта від 09.02.2021 № СЕ-19/102-20/17097-Б) в сумі 5736 (п`ять тисяч сімсот тридцять шість) грн 99 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з дати затримання, тобто, з 31 жовтня 2020 року.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття призначеного судом покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, а саме: з 31.10.2020, по дату набрання вироком законної сили включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання цим вироком законної сили раніше обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» залишити без змін.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2020 на майно, що було вилучене під час огляду 31.10.2020 в рамках кримінального провадження № 0000748, внесеного до ЄРДР 31.10.2020, а саме: вирізку з наволочки зі слідами речовини бурого кольору, поміщену до паперового конверту НПУ ГСУ з підписами слідчого та понятих; предмет, ззовні схожий на макогін, поміщений до паперового ящику, скріпленого биркою з підписами слідчого та понятих, скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області 05.11.2020 на майно, яке було вилучене у ході проведення особистого обшуку гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: кофту сірого кольору із капюшоном, футболку синього кольору із білими вставками, спортивні штани чорного кольору, шкарпетки синього кольору, взуття чорного кольору, що поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ №7263533, скасувати.

Речові докази: вирізку з наволочки зі слідами речовини бурого кольору, поміщену до паперового конверту НПУ ГСУ з підписами слідчого та понятих; предмет, ззовні схожий на макогін, поміщений до паперового ящику, скріпленого биркою з підписами слідчого та понятих, кофту сірого кольору із капюшоном, футболку синього кольору із білими вставками, спортивні штани чорного кольору, шкарпетки синього кольору, взуття чорного кольору, що поміщено до спец. пакету НПУ ГСУ №7263533, що находяться в камері зберігання речових доказів ВРВП ВВП ГУНП у Вінницькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 5736 (п`ять тисяч сімсот тридцять шість) грн 99 коп.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА