У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000025 та №0000028 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6

на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терешківці Горохівського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого - 26.04.2005 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 28.08.2014 по відбуттю строку покарання,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК України,

Цим же вироком засуджений ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, вирок у відношенні якого не оскаржується.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2021 року ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років із конфіскацією майна.

Цим же вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок у відношенні ОСОБА_7 не оскаржується.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати в частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та закрити кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч.2 ст. 187 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. В іншій частині вирок залишити без змін, вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 345 КК України до 1 року позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 вважає вирок необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначила, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 не визнав та заперечував, що він та ОСОБА_7 здійснили напад на потерпілих з метою заволодіння чужим майном. Проте, на думку захисника, суд першої інстанції не встановив роль кожного обвинуваченого у епізоді з розбійним нападом, не з`ясував причини істотних протиріч у досліджених доказах. На думку апелянта, суд формально обмежився переліком досліджених доказів, без аналізу їх взаємозв`язку один з іншим, та щодо їх належності і достатності. Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію його дій судом не проаналізовано, та висновки суду побудовано на припущеннях.

Вважає, що в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження та не доведено стороною обвинувачення обов`язкових ознак об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України.

Зазначила, що відповідно до рапорту від 04.01.2018 про фіксацію повідомлення служби «102» про кримінальне правопорушення, 04.01.2018 ОСОБА_10 повідомив, що у м. Вознесенську, в районі ринку по вул.Жовтневій, у ході конфлікту з двома невідомими чоловіками, почалась бійка. Також не повідомлялося про розбійний напад і в заяві ОСОБА_11 від 09.01.2018 про вчинене кримінальне правопорушення.

Також вважає, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не було попередньої змови, оскільки кожен діяв окремо та по ситуації. Ні досудовим розслідуванням, ні в ході судового розгляду не встановлено, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 була певна домовленість на досягнення певного результату.

Зазначила, що в протоколі слідчого експерименту із ОСОБА_7 зазначено час його проведення - 28.03.2018 13:00-13:30 год. та вказано, що метою його проведення є з`ясування елементів показань підозрюваного ОСОБА_7 . Проте його допит був проведений 28.03.2018 пізніше слідчого експерименту - з 14:00-15:30 год. Зазначені обставини викликають сумнів в достовірності відомостей, які містяться в зазначених документах, та не узгоджуються між собою.

Вважає, що протокол огляду від 12.01.2018 за участю свідка ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки має неправдиву інформацію про факт видачі мобільного телефону ОСОБА_12 .

Просить врахувати, що у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ні коштів, ні мобільного телефону не було виявлено. Іншими належними та допустимими доказами не доведено причетність, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення розбою по відношенню до потерпілих.

Позиції інших учасників процесу.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки судом першої інстанції досліджено всі докази, яким надано належну оцінку, вина обвинувачених повністю доведена сукупністю належних та допустимих доказів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 січня 2018 року близько 23:00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у м. Вознесенську Миколаївської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 неподалік приміщення шиномонтажу, розташованого по АДРЕСА_2 , наздогнали ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , та здійснили напад, із застосуванням фізичного насильства, яке виразилось у нанесенні ударів руками та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_13 та ОСОБА_10 .

При цьому, потерпілий ОСОБА_10 періодично втрачав свідомість та отримав тілесні ушкодження у вигляді саден у тім`яній ділянці з ліва, у ділянці правої вушної раковини, у виличній ділянці справа, крововиливу на слизовій верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та тілесні ушкодження у вигляді рани у ділянці лоба справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкрито заволоділи грошовими коштами ОСОБА_13 в сумі 2600 грн, які знаходились у нагрудній кишені його куртки, та мобільним телефоном ОСОБА_10 марки «MAGNUS» білого кольору вартістю 2800 грн.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватими у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та їх дії кваліфікував за ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, 12 квітня 2018 року проводилось підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000025 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, у якому вирішувалось питання про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за клопотанням прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_14 .

Після оголошення ухвали суду та закриття судового засідання 12 квітня 2018 року о 13:17 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в залі судових засідань Веселинівського районного суду Миколаївської області, обурився прийнятим рішенням та звинуватив прокурора ОСОБА_14 у безпідставному намаганні будь-якими способами позбавити його волі, у тому числі і шляхом скерування до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його підтримання у судовому засіданні.

Обурення ОСОБА_6 супроводжувались ненормативною лексикою та погрозами вбивством, застосуванням насильства стосовно прокурора ОСОБА_14 та його близьких родичів, а також знищенням їх майна. Вказані дії ОСОБА_6 погрожував реалізувати після звільнення з місць позбавлення волі або за допомогою своїх знайомих. Всі висловлювання ОСОБА_6 були спрямовані на адресу прокурора ОСОБА_14 , як службової особи органів прокуратури, який виконував свої службові обов`язки та приймав участь у судовому засіданні, як державний обвинувач у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у погрозі вбивством, насильством та знищенням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 345 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_15 та захисник ОСОБА_9 вважали вирок суду законним та обґрунтованим. Просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги в її межах, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Враховуючи, що в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 345 КК України вирок не оскаржується, колегією суддів вирок в цій частині не переглядається.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Вирок суду у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржується.

Щодо доводів захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, то вони не є слушними, з огляду на наступне.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав.

Пояснив, що 03.01.2018 він з дружиною та донькою знаходилися в центрі міста Вознесенська, біля кіоска «Пивний сад». Він зайшов у підвальне приміщення, де знаходилися ігрові автомати, а дружина залишилися на вулиці. У залі приміщення побачив ОСОБА_7 . Через 10-15 хв. дружина покликала його на вулицю. Коли він вийшов, побачив, що потерпілих, які висловлювалися нецензурною лайкою в бік його дружини. Тому він побив одного із потерпілих. Потім до нього підійшов ОСОБА_7 і запитав, що тут сталося. В цей час потерпілі висловлювали невдоволення, а тому він наздогнав потерпілих та почав бити їх. Мотиву пограбувати потерпілих ОСОБА_16 в нього не було.

Але твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до вчиненого нападу за попередньою змовою з ОСОБА_17 , та аналогічні доводи захисника, що наведені в апеляційній скарзі, спростовані показаннями обвинуваченого ОСОБА_17 , який в суді пояснив, шо напад на потерпілих вчинив він разом з ОСОБА_6 .

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України визнав. Пояснив, що 03.01.2018, у вечірній час в центрі міста Вознесенська навпроти магазину «АТБ» він побачив ОСОБА_6 і потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_18 . Спочатку у них була словесна перепалка, потім вони почали штовхатися. Він підійшов до них та намагався припинити сутичку.

Через деякий час штовханина припинилася і потерпілий ОСОБА_10 почав комусь телефонувати. Після чого приїхали невідомі йому чоловіки і намагалися мирним шляхом залагодити цю ситуацію. Однак, після того як невідомі чоловіки поїхали, потерпілий ОСОБА_10 сказав їм, що так не залишить цю ситуацію, що ще будуть "розбірки", після чого потерпілі пішли. Він разом з ОСОБА_6 наздогнали потерпілих, та спочатку між ними виникла словесна перепалка, а потім і бійка. Він почав наносити тілесні ушкодження ОСОБА_13 , а ОСОБА_6 - ОСОБА_10 . Під час бійки він відірвав кишеню на куртці потерпілого, в якій були гроші в сумі 2600 грн., ці гроші він забрав собі та залишив місце пригоди.

Як слідує з протоколу протоколом проведення слідчого експерименту від 28.03.2018 та фототаблицями до нього, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , останній вказав місце, де було вчинено напад на потерпілих, який був вчинений ним спільно з ОСОБА_6 . Також ОСОБА_7 вказав на механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, зазначивши, що ОСОБА_6 спричинив одному із потерпілих тілесні ушкодження, завдавши удари руками в область голови, тулубу верхньої частини, повалив на землю та бив ногами. Коли припинив побиття, двоє потерпілих пішли, а ОСОБА_6 та він наздогнали потерпілих та заволоділи грошовими коштами (т 3 ст. 79-87).

Не є слушними доводи апелянта про недопустимість як доказу зазначеного протоколу з підстав, зазначених в апеляційній скарзі. Хоча згідно реєстру допит був проведений 28.03.2018 пізніше слідчого експерименту - з 14:00-15:30 год, а слідчий експеримент проведено у той же день, але у період часу з 13:10 до 13:30, тобто раніще, ніж допит підозрюваного, однак ця обставина не дає підстав для визнання протоколу недопустимим доказом. Колегія суддів враховує, що обставини, які зазначені у протоколі проведення слідчого експерименту обвинувачений підтвердив в суді першої інстанції, коли був безпосердньо допитаний в суді. Тому відсутні підстави вважати, що в цьому протоколі відображені обставини, які не відповідають дійсності, як зазначила захисник у поданій апеляційній скарзі.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_7 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до нападу спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які в суді пояснили, що напад на них вчинили саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зокрема, потерпілий ОСОБА_13 суду пояснив, що позичив у свого брата ОСОБА_10 100 доларів. Потім з братом вони пішли до кафе біля до супермаркету «АТБ» в м. Вознесенську. До них підійшов ОСОБА_6 , попросив сигарету та почав провокувати ОСОБА_10 на конфлікт. ОСОБА_10 зателефонував своєму знайомому, щоб він допоміг вирішити конфлікт.

Після цього вони разом з ОСОБА_19 перейшли на інший бік дороги, де до них на автомобілі під`їхав чоловік на ім`я ОСОБА_20 , та після кілька розмови конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 припинився. Після чого він з братом направилися до стоянки таксистів та перейшли на інший бік вулиці, звернувши в провулок. Пройшовши кілька метрів, він відчув сильний удар у скроню, після чого втратив свідомість на декілька секунд. Прийшовши до тями, він відчув, як з кишені його куртки були витягнуті грошові кошти. Хто наносив йому удари він не бачив, оскільки удар було нанесено зі спини потерпілого. Однак, після того, як він прийшов до тями, бачив саме обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які від них відходили в іншому напрямку.

Пояснення потерпілого ОСОБА_13 узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді пояснив, що у січні 2018 до нього в гості приїхав ОСОБА_13 . Ввечері, коли брат збирався додому, ОСОБА_21 позичив у нього 100 доларів. ОСОБА_22 дав йому 100 доларів та запропонував йому провести його до таксі. Дорогою вони зайшли до знайомого та обміняли ці гроші на гривні. Після чого вони пішли до кіоску, який розташований біля супермаркету «АТБ», де до них підійшов ОСОБА_6 попросив сигарету. Далі ОСОБА_6 почав провокувати ОСОБА_23 на конфлікт. Щоб припинити конфлікт він зателефонував знайомому товаришу, і через декілька хвилин приїхав син товариша та намагався заспокоїти ОСОБА_24 . Після того як його товариш поїхав геть, вони вважали, що конфлікт було залагоджено та пішли на стоянку таксі. Він почув тупіт, та коли повернувся, побачив ОСОБА_7 , який наносив удар ОСОБА_13 , а потім хтось сильно вдарив його зі спини в область голови, в результаті чого він упав на землю. Впавши, він побачив ОСОБА_6 , який наносив йому удари ногами по голові, а ОСОБА_7 в цей час знаходився біля ОСОБА_13 . Від нанесених ударів він на декілька секунд втратив свідомість, а прийшовши до тями виявив відсутність мобільного телефону марки «Magnus», а у ОСОБА_13 були викрадені гроші, які він дав йому до цього. Підвівшись, вони разом з братом пішли до відділку поліції, де повідомили про злочин. Викрадений мобільний телефон йому через кілька тижнів повернули працівники поліції. Матеріальна та моральна шкода йому повністю була відшкодована ОСОБА_7 .

Пояснення потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_23 також узгоджуються з даними, які зазначені у протоколах прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення.

З рапорту інспектора ГУ НП в Миколаївській області Опойка вбачається, що 04.01.2018 о 01.45 надійшло повідомлення зі служби 102 про отримання повідомлення від ОСОБА_23 про вчинення грабежу відносно останнього. 04.01.2018 зазначені відомості зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення (т. 3 а.п. 58)

Зокрема, ОСОБА_10 повідомив, що 03.01.2018 приблизно о 23:00 год. в м. Вознесенську на вул. Чубчика, в районі Вознесенського центрального ринку, двоє невідомих осіб чоловічої статті із застосуванням насильства, що виразилось у нанесенні ударів руками і ногами по різним частинам тіла, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 2600 грн. та мобільним телефоном марки «MAGNUS» білого кольору вартістю 2800 грн, та зазначено характеристики цього телефону (т 3 ст. 56).

Потерпілий ОСОБА_13 повідомив аналогічні обставини, зазначивши, що двоє невідомих осіб чоловічої статті із застосуванням насильства, що виразилось у нанесенні ударів руками по різним частинам тіла, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 2600 грн (т. 3 ст. 57).

Зазначене спростовує доводи захисника, що потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_13 не повідомляли в поліцію, що на них був здійснений розбійний напад.

Окрім того, згідно даним протоколів пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам, потерпілий ОСОБА_13 та ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які вчинили на них напад, заволодівши телефоном та грошовими коштами (т 3 ст. 63-65, 68-69,73-74, 75-76).

Як слідує з аудіозапису судового засідання, потерпілі в суді підтвердили, що напад на них вчинили саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Показання потерпілих щодо характеру насильства, яке до них застосовано під час нападу, підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 9 від 09.01.2018, згідно якого у ОСОБА_23 виявлено рани в ділянці лоба справа, садна в тім`яній ділянці з ліва, в ділянці правої вушної раковини, в виличній ділянці справа, крововиливи на слизовій верхньої губи. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, та у строк, зазначений потерпілим - 03.01.2018 біля 21:00-22:00 год. Рани відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а садна та крововиливи відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 3 ст. 61-62);

Наведені потерпілими обставини свідчать про те, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були узгоджені між собою, поєднані єдиним умислом, а тому є підстави вважати, що розбійний напад вчинено за попередньою змовою групою осіб. За такого, доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, про те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не було попередньої змови на вчинення розбійного нападу, не відповідають фактичним обставинам, встановленим в суді першої інстанції.

Підстав вважати, що потерпілі надали неправдиві показання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , про що стверджується в апеляційній скарзі, немає.

Наведені апелянтом доводи про те, що у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ні коштів, ні мобільного телефону не було виявлено, не відповідають дійсності. Зокрема, в своїх поясненнях в суді обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що заволодів коштами в сумі 2600 грн, після чого з місця вчинення злочину зник.

Також під час судового розгляду встановлено, що саме ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном, належним потерпілому ОСОБА_10 .

Так, з пояснень в суді свідка ОСОБА_25 , який є таксистом, вбачається, його знайомий ОСОБА_6 запропонував придбати в нього телефон білого кольору, запевняв, що телефон належить йому, та продає його, бо немає коштів. В свою чергу він (свідок) запропонував своєму знайомому ОСОБА_12 придбати цей телефон.

Свідок ОСОБА_12 в суді підтвердив, що в січні 2018 в вечірній час на автомобільній стоянці в м. Вознесенську інший таксист повідомив, що його знайомий клієнт продає телефон. Він придбав у ОСОБА_6 за 500 грн. мобільний телефон білого кольору. Цей телефон він увімкнув через декілька днів. В подальшому, цей телефон вилучили працівники поліції.

Відповідно протоколу огляду від 12.01.2018 ОСОБА_12 добровільно надав для огляду та подальшого вилучення мобільний телефон «MAGNUS» та пояснив, що придбав телефон 07.01.2018 у вечірній час у м. Вознесенську на автомобільній стоянці для таксі біля центрального ринку по вул. Центральній за 500 грн. Встановлено, що корпус наданого для огляду телефону білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 . Наданий вилучено до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області (т. 3 а.п. 89)

Зазначені дані щодо характеристик телефону співпадають з даними, які зазначено потерпілим ОСОБА_10 під час подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.3,а.с.56).

Підстави вважати вищезазначений протокол огляду від 12.01.2018 недопустимим доказом, як вважає апелянт, немає, оскільки як зі змісту цього доказу, так і пояснень свідка ОСОБА_12 підтверджено факт видачі мобільного телефону ОСОБА_12 , який придбав його у ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що викрадений мобільний телефон йому повернули працівники поліції.

Окрім наведених доказів щодо того, що ОСОБА_6 заволодів телефоном, ця обставина також підтверджена показаннями свідка ОСОБА_26 , яка працює оператором ігрових автоматів «Космолот» в м. Вознесенську. Зокрема, цей свідок суду пояснила, що бачила, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та ще двома чоловіками, відбувався конфлікт на вулиці. Коли вона повернулася до приміщення ігрового залу, зайшла співмешканка ОСОБА_6 та на столі залишила телефон, а через 15 хв повернулась та забрала його.

Отже, аналіз наведених доказів в їх сукупності поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_27 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб. Дії обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України.

Що стосується вимог апелянта про повторне дослідження доказів під час апеляційного розгляду, то це клопотання є невмотивованим. Як слідує з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду досліджені усі докази, які надані, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту. Усім доказам, на думку апеляційного суду, надана правильна оцінка. При цьому, захисник не навів підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного дослідження обставин кримінального провадження. Сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, колегія суддів вважає, що немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж обсязі, як це було зроблено в суді першої інстанції. Тому, за відсутністю процесуальних підстав, в задоволенні зазначеного клопотання апеляційним судом відмовлено.

Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить захисник.

Під час нового розгляду в суді першої інстанції не було допущено порушення процесуальних прав обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, права на захист. Під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений висловив бажання, щоб захист його інтересів здійснювала адвокат ОСОБА_5 .

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то воно призначено з дотриманням вимог ст. 65-67 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що він вчинив тяжкий умисний злочин за ч.2 ст. 187 КК та нетяжкий злочин за ч.1 ст.345 КК України. Також врахував дані про особу винного, який характеризується посередньо, не одружений, не працює, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно досудової доповіді органу пробації, складеної відносно ОСОБА_6 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 оцінюється як високий. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.

Також враховано, що ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 85 від 20.03.2018 року ОСОБА_6 страждає психічним розладом-легкою розумовою відсталістю з емоційно-вольовою нестійкістю. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує.

Обставини, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд обґрунтовано визнав рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання відповідно до санкцій ч. 2 ст. 187 КК України, та ч.1 ст. 345 КК України.

На думку колегії суддів, призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_28