Номер провадження: 11-кп/813/559/22
Номер справи місцевого суду: 521/8585/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 01.10.2021 у кримінальному провадженні №0000494 від 22.04.2021 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, має середню спеціальну освіту, працює по найму, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 01.12.2011 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Звільнився 21.04.2017 по відбуттю строку покарання.

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в один рік шість місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з 'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 22.04.2021 приблизно о 09 год. 45 хв., перебуваючи у торгівельній залі магазину «Таврія В» ПП «Таврія Плюс» розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Гастелло, 50, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що його дії не будуть помічені, таємно викрав з торгівельної полиці майно, що належить ПП «Таврія Плюс», а саме: 2 упаковки вершкового масла торгівельної марки «President» на загальну суму 352,08 грн., які поклав в карман жилетки, у яку був вдягнутий. Після цього ОСОБА_7 направився до виходу з магазину, не пред`явивши викрадене майно касиру і не розрахувавшись за нього, однак на виході був затриманий працівником магазину «Таврія В», в результаті чого було попереджене спричинення матеріальних збитків ПП «Таврія Плюс» на зазначену суму.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, зазначила, що вважає вирок суду незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, з таких підстав:

- поза увагою суду залишився той факт, що обвинувачений на шлях виправлення не став, на даний час на розгляді Овідіопольського райсуду Одеської обл. перебувають два обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, які були скеровані до суду в 2019;

- судом не було враховано належним чином, що обвинувачений офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, водночас висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став;

Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та увалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту. В іншій частині вирок залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно призначеного покарання апеляційний суд приходить до таких висновків.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого . Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7«Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, той факт, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює по найму та перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав щире каяття, натомість обставин, що обтяжує покарання судом 1-ої не встановлено.

Колегія суддів враховує, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії нетяжких, потерпіла особа не зазнала матеріальної шкоди, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Апеляційний суд також приймає до уваги доводи прокурора відносно того, що ОСОБА_9 був судимий за вчинення злочинів проти власності, при цьому враховуючи наведені вище обставини та виходячи з положень ст. 50 КК України вважає, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого будуть досягнуті призначенням йому покарання з випробуванням.

Що стосується посилання прокурора про те, що на розгляді Овідіопольського райсуду Одеської обл. перебувають два обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів приймає їх до уваги, водночас зауважує, що виходячи з принципу презумпції невинуватості, вказана обставина не є безумовною підставою для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання та вважає, що на теперішній час виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування вироку, не встановлено.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а призначене покарання є вмотивованим, таким, що узгоджується із принципами справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 у зв`язку з чим не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 01.10.2021 яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4