Справа № 466/6713/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1146/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року,
встановила:
на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого 25 березня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001030 про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора та зокрема, продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 03 січня 2022 року включно із визначенням кожному застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що становить 190 320 грн. та покладено відповідні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строком дії не більше двох місяців.
Своє рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд мотивував доведеністю прокурором ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 покликається на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вважає, що обраний обвинуваченим запобіжний захід є занадто суворим.
Зазначає, що під час розгляду клопотання прокурора суд не надав належної оцінки доказам, дослідженим в ході судового розгляду, які були подані саме стороною обвинувачення на доведення вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, і які, на думку сторони захисту, повністю спростовують наявність в діях обвинувачених складу інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Стверджує, що неправильною є кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку із чим, підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України повинна бути змінена, а дії ОСОБА_6 перекваліфіковані на ст. 122 КК України.
Акцентує, що прокурором не надано доказів того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від органів досудового слідства чи суду, перешкоджати розслідуванню по даному кримінальному провадженні, впливати на свідків, потерпілого чи експерта, або скоїти інші злочини.
Наголошує, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не визнають себе винними у вчиненні інкримінованого їм злочину та не збираються переховуватись від правосуддя, а хочуть довести свою невинуватість у розбійному нападі і готові нести відповідальність за спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.
Звертає увагу на те, що потерпілий просив суд обрати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки вважає, що вина останніх є лише у підбурюванні та спричиненні йому тілесних ушкоджень.
Крім цього зазначає, що ОСОБА_6 раніше не судимий, проживає разом зі своєю мамою, а тому має міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_7 також раніше не судима і має міцні соціальні зв`язки, оскільки виховує двох дітей, має власне житло та постійне місце проживання.
Зазначає, що на даний момент допитано потерпілого, проведено всі необхідні дії, досліджено всі докази, проведено всі експертизи, залишилось допитати одного свідка, який не є прямим свідком події та його покази жодним чином не стосуються дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а відтак вважає припущенням твердження прокурора про можливий вплив обвинувачених на потерпілого, свідків чи експерта.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року та змінити обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, а саме з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.
Так, відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З огляду на вищенаведене, а також, враховуючи те, що прокурор та захисник обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 належно повідомлені про час і місце судового засідання та клопотань про відкладення судового розгляду не подавали, колегія суддів вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити у їх відсутності.
Перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Ч.2 ст. 392 КПК України Законом України від №1027-ІХ від 02 грудня 2020 року Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, який набрав чинності 14 січня 2021 року, доповнено абзацом другим, відповідно до якого ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
На думку колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 строку тримання під вартою, які в подальшому, були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.
Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені і у клопотанні, які також слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду про те, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.
Отже, виправданим є подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , з врахуванням тяжкості інкримінованого їм кримінального правопорушення, даних про особи обвинувачених, конкретних обставин кримінального провадження та мотивів прокурора.
Що стосується покликання захисника адвоката ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на позитивну характеристику обвинувачених та наявність у них постійного місця проживання і міцних соціальних зв`язків, то на переконання колегії суддів, наведені обставини не є визначальними, які б давали можливість змінити ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обраний запобіжний захід на інший, а саме домашній арешт у нічну пору доби, оскільки такий, не гарантуватиме запобіганню встановленим ризикам.

Також, колегія суддів вважає передчасним покликання апелянта щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а відповідна оцінка діянню особи здійснюється судом лише під час ухвалення за результатами розгляду кримінального провадження остаточного судового рішення.
Разом з тим, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , суд першої інстанції з врахуванням вимог ч.3 ст. 183 КПК України мотивовано визначив в оскаржуваному рішенні заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в даному випадку, на переконання колегії суддів, відповідає меті застосування запобіжного заходу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави забезпечить виконання обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 та зміни обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 запобіжного заходу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою із визначенням розміру застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4