Справа № 590/167/21
Пров. № 1-кп/590/126/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2021 року Ямпільський районний суд
Сумської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гужівка Ічнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого в ТОВ «Ямпільський ливарний механічний завод» на посаді директора, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, інваліда 2 групи загального захворювання, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.1 ст. 175 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_5
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 .

Установив:
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 з 26.11.2013 та по теперішній час займає посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямпільський ливарний механічний завод» (ідентифікаційний код юридичної особи: 38094493, місцезнаходження юридичної особи: 41200, Сумська область, Шосткинський район, смт. Ямпіль, вул. Ботанічна (колишня назва 50 років СРСР), буд. 2, код КВЕД: 24.53 Лиття легких кольорових металів (основний).
Відповідно до п.6.5 Статуту ТОВ «Ямпільський ливарний механічний завод», виконавчим органом Товариства є Директор. Директор всі питання діяльності товариства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Зборів учасників.
Відповідно до п 6.6 Директор Товариства - діє без довіреності від імені Товариства в межах своєї компетенції, видає накази та розпорядження, у відповідності з трудовим законодавством, наймає на роботу і звільняє працівників, розпоряджається майном і коштами Товариства, виступає розпорядником кредитів, представляє Товариство у відносинах з вітчизняними і зарубіжними юридичними та фізичними особами.
Таким чином ОСОБА_3 виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, та, відповідно до примітки 1 статті 364 та ч. 3 ст. 18 КК України він є службовою особою.
Відповідно наказу №21 від 02.03.2015 виданий ТОВ «Ямпільський ливарний механічний завод», ОСОБА_5 прийнята на роботу на посаду контролера ОТК на ливарну дільницю, де працювала до 28.07.2020, після чого була звільнена з Товариства на підставі наказу №24 від 28.07.2020 за власним бажанням.
Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом.
Враховуючи, що ОСОБА_5 відноситься до вищевказаної категорії робітників, а отже вважається робітником, якому нараховується та виплачується заробітна плата за фактично виконаний обсяг робіт.
Отже, ТОВ «Ямпільський ливарний механічний завод» в особі директора ОСОБА_3 , будучи роботодавцем, взяв на себе зобов`язання дотримуватись трудового законодавства перед ОСОБА_5 , та діючи умисно, в порушення норм законодавства, що регламентують порядок, систему, форми та строки оплати праці, а саме:
ст. 43 Конституції України, якою передбачено, що «Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну штату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом»;
ч. 1 ст. 97 Кодексу законів про працю України, у відповідності до якої оплата праці робітників здійснюється погодинною, договірною або іншими системами оплати; оплата може здійснюватися за результатами індивідуальних та колективних робіт;
ч. 4 ст. 97 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган або фізична особа не має право в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами;
ч. 5 ст. 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 15 Закону України "Про оплату праці" (в редакції від 21.10.2004 р.), які передбачають, що «Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці»;
ч. 1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», у відповідності до яких заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації або іншими уповноваженими на представництво трудовим колективом органом (а у випадку відсутності таких органів - представниками, обраними та уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за яким здійснюється виплата;
ст. 21 КЗпП, відповідно до якої власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган виступає з однієї сторони трудового договору, та як роботодавець, зобов`язаний забезпечити реалізацію трудових прав робітників, в тому числі права на своєчасне отримання в повному обсязі заробітної плати;
ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», яка передбачає, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати робітникам не можуть бути поставлені в залежність від проведення інших платежів та їх черговості;
ст. 21 Закону України «Про оплату праці», якою визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання;
ст. 22 Закону України «Про оплату праці», якою визначено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами;
ч. 1 ст. 47 КЗпП України, якою визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу;
ч. 1 ст. 116 КЗпП України, якою визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум;
ч. 1 ст. 83 КЗпП України, якою визначено, що У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи,
ОСОБА_3 будучи керівником Товариства, за період з 02.03.2020 по 28.07.2020, умисно порушуючи вимоги зазначених статей Конституції України, Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці», безпідставно не виплатив заробітну плату найманому працівнику контролеру ОТК ОСОБА_5 за виконану нею роботу на загальну суму 49854 грн.
14.12.2021 року між потерпілою ОСОБА_5 , за участю представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , та обвинуваченим ОСОБА_3 , укладено угоду про примирення, гідно якої сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 1 статті 175 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні, визнав позовні вимоги потерпілої у повному обсязі, а саме на загальну суму 49854,00 грн. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 за частиною 1 статті 175 КК України, а саме із застосуванням частини 1 статті 69 КК України, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини 1 статті 175 КК України, у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені частиною 1 статті 473 КПК України, та наслідки її невиконання, які роз`яснені сторонам.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 175 КК України визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ч. 1 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення, визнає цивільний позов в повному обсязі та зобов`язується виплатити заробітну плату потерпілій та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Потерпіла ОСОБА_5 та представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні показали, що їм зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просять затвердити зазначену угоду.
Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Враховуючи викладене, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди про примирення, думку потерпілої, представника, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.
Суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 , обіймаючи посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямпільський ливарний механічний завод» вчинив кримінальний проступок, а саме безпідставну невиплату заробітної плати потерпілій ОСОБА_5 більш як за один місяць, вчинену умисно, а тому його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 175 КК України.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що за місцем проживання характеризується формально, в силу ст..89 КК не судимий, на «Д» обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Обвинуваченим цивільний позов визнано в повному обсязі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної 14.12.2021 року між потерпілою ОСОБА_5 , представником потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Процесуальні витрати та речові докази - відсутні.
Оскільки винуватість обвинуваченого доведена, позовні вимоги відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, підлягають до повного задоволення.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 473-476 КПК України, суд

Ухвалив:
Затвердити угоду про примирення від 14.12.2021 року між потерпілою ОСОБА_5 , представником потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні N 0000033 за ч. 1 ст. 175 КК України.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 175 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Штраф має бути сплачений ОСОБА_3 у місячний строк після набрання вироком законної сили, про що необхідно повідомити Ямпільський районний суд Сумської області шляхом представлення документа про сплату штрафу.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироку законної сили не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямпільський ливарний механічний завод» про стягнення не виплаченої заробітної плати задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ямпільський ливарний механічний завод» (ідентифікаційний код юридичної особи: 38094493, місцезнаходження юридичної особи: 41200, Сумська область, Шосткинський район, смт. Ямпіль, вул. Ботанічна (колишня назва 50 років СРСР), буд. 2) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 49 854,00 грн. невиплаченої заробітної плати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя : ОСОБА_1