Справа № 373/203/22
№ провадження 1-кс/373/70/22
УХВАЛА
про повернення клопотання прокурору

22 лютого 2022 року м. Переяслав

Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами клопотання слідчого-заступника начальника СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 , погодженого прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 01.02.2022, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України,
ВСТАНОВИВ:

До Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 21.02.2022 надійшло клопотання слідчого групи слідчих-заступника начальника СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, погоджене прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 01.02.2022, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України. Клопотання стосується арешту вилученого майна, а саме: спортивні штани чорного кольору з написом на лівій колоші adidas, що належать ОСОБА_4 ; автомобіль марки Dacia Logan, сірого кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , яким керує та користується ОСОБА_6 , для заборони власникам та будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам розпоряджатися, коритсуватися даним майном будь-яким чином окрім уповноваженим особам в рамках кримінального провадження № 0000033, для проведення слідчий дій та експертних досліджень.

Вирішуючи питання щодо відповідності даного клопотання положенням ст. 171 КПК України, слідчий суддя зауважує, що під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 171 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. При цьому, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а також цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову.

Розглядаючи клопотання слідчого або прокурора, слідчий суддя, суд повинні з`ясувати, чи відповідає таке клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

З клопотання та доданих до нього матеріалів слідчим суддею встановлено, що в кримінальному провадженні № 0000033 від 01.02.2022 жодній особі не оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

У клопотанні слідчого йдеться про арешт майна третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме: спортивних штанів чорного кольору з написом на лівій колоші adidas, автомобіля марки Dacia Logan, сірого кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

За правилами частин 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Отже, власники вказаного вище майна на цьому етапі досудового розслідування в кримінальному провадженні беруть участь у статусі третіх осіб, що обумовлено необхідністю звернення з подібним клопотанням про арешт майна не слідчим, а прокурором відповідно до вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Слідчим, за погодженням з прокурором, при зверненні з даним клопотанням до суду не дотримано вимог ст. 171 КПК України, незважаючи на погодження прокурором цього клопотання.

Крім цього, слід зауважити, що згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статтей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Такі дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Вказаних вимог слідчим дотримано не було, оскільки при зверненні до суду із клопотанням про арешт майна, в якому не наведено обґрунтування відповідності майна, яке підлягає арешту, ознакам речових доказів, не додано доказів на підтвердження того, що автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, про накладення арешту на які порушено питання у клопотанні слідчого, є предметом (доказом) злочину, засобом чи знаряддям його вчинення.

В клопотанні не називається та не розкрито не лише підстав, а й мети накладення арешту на кожен вид майна, що є порушенням п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.

Необхідність арешту на тимчасово вилучене майно (та/або документи) має ґрунтуватись на положеннях ч. 2 ст. 167 КПК України із зазначенням у клопотанні слідчого про арешт майна, що саме з тимчасово вилучених речей (документів) є предметами кримінального правопорушення, що є засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення та які сліди вони могли зберегти на собі, а також які саме з вилучених речей (документів) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, які є доходами або перетвореним майном.

Відповідно до пункту 3 ч. 2 ст. 171 КПК до клопотання не додано документів, що могли би підтверджувати право власності на майно у виді будь-яких речей з переліку майна, а також не викладені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння цим майном певними особами з зазначенням їхніх даних.

У цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу на те, що в клопотанні, не зазначено, а з додатків до нього не вбачається про виконання слідчим/прокурором положень ч. 3 ст. 168 КПК України, направлення відповідного протоколу особам, з володіння яких вилучено майно, що окрім іншого давало б можливість виконати вимоги закону та повідомити цих осіб (володільців майна) про розгляд клопотання в суді (наприклад, в частині виклику власника автомобіля ОСОБА_5 ).

Клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору з врахуванням таких істотних недоліків:

- обґрунтування сукупності підстав чи розумних підозр вважати майно доказом кримінального правопорушення або речовим доказом у відповідності до статтей 98, ч. 1 ст. 170 КПК України;

- відсутності посилань на документи, які підтверджують право власності на майно, яке належить арештувати, власників майна (номінальних, законних), їх даних для виклику, з обґрунтуванням виклику або недоцільності виклику власників майна у відповідності до ст. 172 КПК України;

- мету накладення арешту на кожен вид майна;

- підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження та обґрунтування потреби досудового розслідування, що виправдовували б такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого;

- обґрунтування доцільності накладення заборон у відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України, вказати в клопотанні про обставини, які підтверджують, що незастосування заборон до арештованого майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна;

- привести клопотання про арешт майна у відповідність до частин 2 статтей 64-2, 171 КПК України.

Таким чином, в клопотанні про арешт майна прокурор повинен вказувати про необхідність (підстави та мету) накладення арешту на відповідне майно, зазначати дані власника (володільця) майна та доцільність їх виклику в розумінні ч. 2 ст. 172 КПК України, наводити докази й обґрунтування наявності ризиків, що у випадку повернення майна його власнику, це може призвести або призведе до приховування, пошкодження або знищення доказів, якими визнано кожну з речей (документів), які є предметом клопотання про арешт майна.

Виявлені недоліки клопотання про арешт майна не дають слідчому судді належним чином з`ясувати обставини, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, надати їм належну оцінку при постановлені ухвали за результатами розгляду цього клопотання, а також виконати інші вимоги, передбачені процесуальним законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години.

До матеріалів клопотання доцільно додати належним чином завірені копії усіх документів з матеріалів кримінального провадження, до яких слід долучити постанову про визначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, для встановлення повноважень прокурора.

Повернення клопотання прокурору здійснюється з метою дотримання законності, забезпечення обґрунтованості судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, запобігання зловживанням та усунення неоднаковості застосування кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 132, 171, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Повернути прокурору клопотання слідчого-заступника начальника СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного 01.02.2022 до ЄРДР за № 0000033.

Встановити прокурору строк в сімдесят дві години для усунення недоліків клопотання та звернення протягом цього часу з відповідним клопотанням, яке б відповідало вимогам закону.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7