Справа № 164/1928/20 Провадження №11-сс/802/605/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
До Маневицького районного суду Волинської області надійшло клопотання про накладення арешту на мотоцикл «Lifan LF150-2E», р.н.з. НОМЕР_1 , вилучений і поміщений на зберігання на територію ВП № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського ГУНП у Волинській області.
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 23.11.2021 зазначене клопотання задоволене частково, накладений арешт на мотоцикл, марки «Lifan LF150-2E», р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , повернутий власнику на відповідальне зберігання до прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000440 від 27 листопада 2020 року.
У поданій апеляційній скарзі прокурор зазначає, що рішення слідчого судді незаконне та необґрунтоване. Вважає, що ухвалу слідчого судді слід скасувати і постановити нову, якою повністю задовольнити клопотання слідчого і накласти арешт на мотоцикл, марки «Lifan LF150-2E», р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , із забороною відчуження, користування і розпорядження ним.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив скасувати ухвалу слідчого судді і накласти арешт на майно, власника майна та його представника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора та просили рішення слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, слідчим суддею при винесенні рішення вказані вимоги закону дотримані.
Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги закону були дотримані.

Матеріалами провадження стверджується, що 27 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0000440 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Під час огляду місця події 14 листопада 2021 року на території ВП № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського ГУНП у Волинській області виявлений та вилучений мотоцикл, марки «Lifan LF150-2E», р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , і постановою слідчого був визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні (а.к.п.5-9).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27 жовтня 2021 року слідчим була винесена постанова про закриття кримінального провадження, оскільки досудовим розслідуванням було встановлено, що в діях ОСОБА_7 відсутні ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Речовий доказ мотоцикл «Lifan LF150-2E», р.н.з. НОМЕР_1 , був повернутий власнику ОСОБА_7 (а.к.п.19-20).
04 листопада 2021 року слідчим суддею Маневицького районного суду скасований арешт на мотоцикл «Lifan LF150-2E», р.н.з. НОМЕР_1 .
Однак, 05 листопада 2021 року прокурором винесена постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки дане рішення прийнято передчасно, без дослідження всіх обставин, які є предметом доказування у даному кримінальному провадженні (а.к.п.21).
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 і ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведена наявність підстав для повторного накладення арешту на вищевказане майно, а тому транспортний засіб підлягає поверненню власнику на відповідальне зберігання до прийняття рішення у вказаному кримінальному провадженні.
Вимоги ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України регламентують, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Таким чином, дослідивши усі вказані обставини в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що вказане майно хоча й має значення речового доказу для кримінального провадження, проте відсутні підстави вважати, що існують ризики його втрати або знищення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Отже, на думку апеляційного суду, слідчий суддя підставно наклав арешт на мотоцикл, марки «Lifan LF150-2E», р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 , із поверненням його власнику на відповідальне зберігання до прийняття рішення у вказаному кримінальному провадженні.
Нові докази під час апеляційного розгляду провадження прокурором суду надані не були.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 23 листопада 2021 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді