03.12.2021
Справа № 359/6223/20
Провадження № 1-кп/359/214/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2021 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією, кримінальне провадження №0001134, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2020, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
19.05.2020, о 15 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним вантажним фургоном «МАN L2000», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по 27 км. в другій смузі руху справа автомагістралі Київ-Харків на території Бориспільського району Київської області в напрямку м. Харків.
Під час руху по зазначеній автодорозі ОСОБА_9 , проявляючи злочинну недбалість, порушуючи п.п 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), не був уважним, не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого під час руху допустив зіткнення з попереду їдучим в попутному напрямку автомобілем «ВАЗ21103», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 .
В результаті ДТП пасажири автомобіля «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження. ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя, двобічні пара орбітальні гематоми, гематоми обох щічних та лівої вилицевої ділянок, перелом верхньої, передньої, задньої, медіальної стінок правої верхньощелепної пазухи без зміщення, кров в пазусі, перелом медіальної і задньої стінок лівої верхньощелепної пазухи без зміщення, тотальне заповнення вмісток лівої верхньощелепної пазухи, перелому верхньої стінки лівої орбіти (стінка основи черепа), осколковий втиснутий перелом латеральної стінки лівої орбіти (перелом виличної відростка лобової кістки, перелом лобового відростка виличної кістки) з заходженням кісткового фрагмента розміром до 0,7x1.7 см. в порожнину орбіти на 0,8 см. з пошкодженням зовнішньої прямого м`яза, втиснутий перелом виличного відростка скроневої кістки, перелом венечного відростка нижньої щелепи зліва, які згідно висновку експерта №85Д від 31.07.2020 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм як небезпечності для життя.
ОСОБА_13 отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому рукоятки грудини без зміщення, перелом правої лопатки без зміщення, уламкуватий перелом лівої лопатки, перелому акроміона зліва без зміщення, уламкуватий перелом середньої третини ключиці справа без зміщення, перелом 1-9 ребер по верти бральній лінії і по передній і середньо-ключичній лінії справа, перелом 2-8 ребер зліва на середньо-ключичній ліній та аксілярній лінії без зміщення, пневмогемоторакс зліва та справа, забої мілких тканин голови, тулуба та кінцівок, які згідно висновку експерта №86Д від 31.07.2020 відносяться до тілесних ушкоджень середньої степені тяжкості так як для зрощення переломів та відновлення функцій потрібно більше 21 дня.
Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_9 , який порушив наступні Правила дорожнього руху України, а саме: п. 2.3 «б» ПДР, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 13.1 ПДР, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Порушення ОСОБА_9 п.п. 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої ОСОБА_12 спричинено тяжкі тілесні ушкодження та ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 та спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_13 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі. Щиро розкаявся. Розуміє, що порушив Правила дорожнього руху України, унаслідок яких ОСОБА_12 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_13 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. Фактичні обставини справи не оспорює та зазначив, що всі обставини справи відповідають дійсності. Він 19.05.2020 після обіду, керував технічно-справним вантажним фургоном «МАN L2000», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по 27 км. в другій смузі руху справа автомагістралі Київ-Харків на території Бориспільського району Київської області в напрямку м. Харків. Під час руху по зазначеній автодорозі не був уважним, не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого під час руху допустив зіткнення з попереду їдучим в попутному напрямку автомобілем «ВАЗ21103». Він викликав карету швидкої допомоги, а інші водії працівників поліції. Просить вибачення у потерпілих. Також зазначив, що цивільний позов потерпілої визнав у повному обсязі.

Обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини вчинення кримінального правопорушення. На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати докази відносно фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та обмежується допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, досліджує докази щодо судових витрат та речових доказів. Вирішує питання щодо цивільного позову.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Суд, встановив обставини справи, оцінюючи досліджені докази, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним.

Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_12 та спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_13 .

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 , суд вважає правильною.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити, відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Обвинувачений ОСОБА_9 19.05.2020, керуючи технічно-справним вантажним фургоном «МАN L2000», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив злочинну недбалість, яка виразилось у діях, не був уважним, не врахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого під час руху допустив зіткнення з попереду їдучим в попутному напрямку автомобілем «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 . Такі дії заборонені ПДР України. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження. ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №85Д від 31.07.2020 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм як небезпечності для життя. ОСОБА_13 отримала тілесне ушкодження, які згідно висновку експерта №86Д від 31.07.2020 відносяться до тілесних ушкоджень середньої степені тяжкості так як для зрощення переломів та відновлення функцій потрібно більше 21 дня. Додаткові обставини, які сприяли настанню цих наслідків, суд не встановив. Між діями обвинуваченого ОСОБА_9 та тілесними ушкодженнями потерпілих існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинене кримінальне правопорушення є закінченим.

Згідно з п. 5 ст.364 КПК України учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатись лише на ті докази, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд дійшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_9 повинен бути засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 та спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_13 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_9 вчинив злочин з необережності, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриття злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Аналіз даних при вивчені особи обвинуваченого вказує на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий. Одружений, малолітніх дітей та осіб інвалідів на утриманні не має. Має місце реєстрації та проживання. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Ці обставини позитивно характеризують його особу.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення для вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого. Суд враховує наявність щирого каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а також, із урахуванням правової позиції прокурора, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_9 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 3 роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

В той же час, на думку суду, підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами судом не встановлено, оскільки обвинувачений під час судового розгляду зазначив, що має намір відшкодувати завданні ним матеріальні та моральні збитки потерпілим, його професія безпосередньо залежить від керування транспортними засобами, а тому має єдине джерело доходу від своєї заробітної плати. Зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні тяжкі насліди від вчиненного, обвинувачений не керував транспортним засобом в стані сп`яніння, а також враховуючи правову позицію постанови Великої палати Верховного суду від 21.08.2019 (справа №682/956/17), суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, суд вважає, що застосування до ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, значно затягне чи майже унеможливить відшкодування завданої злочином шкоди потерпілим, яка їм зараз дуже необхідна, та яку ОСОБА_9 має бажання відшкодовувати, що не відповідає меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України. Позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_9 ставить під загрозу гідне людське існування його родини, оскільки він є єдиним годувальним в сім`ї.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

У ході розгляду кримінального провадження 29.09.2020 потерпілою ОСОБА_12 пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, до обвинуваченого ОСОБА_9 .
Потерпіла просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на її користь завдану їй матеріальну шкоду в сумі 23498 гривень 90 копійок (витрати на лікування) та моральну шкоду в сумі 50000 гривень 00 копійок.

Щодо вирішення пред`явленого цивільного позову, в рамках даного кримінального провадження, слід зазначити наступне.

Обвинувачений ОСОБА_9 цивільний позов стосовно відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілої визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Також, суд звертає увагу, що ВСУ у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто останній вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи.

Разом з тим, ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Потерпіла, у своїй позовній заяві, надає обґрунтування того, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «МАN L2000», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , згідно з висновком експерта №85Д від 31.07.2020, отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до змісту цивільного позову, потерпілою ОСОБА_12 були понесенні витрати, пов`язані із лікуванням, сума яких становить 23498 гривень 90 копійок.
Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлено, що у зв`язку зі отриманням нею тяжких тілесних ушкоджень зазнала сильних душевних переживань та страждань. Крім того потерпіла не може у повній мірі виконувати свої функції як людини, матері та дружини, в зв`язку з чим в неї почалися нервові зриви, вона почала погано спати вночі. У такий спосіб їй була заподіяна моральна шкода.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, пов`язаних з невідворотністю даної події, позбавленням можливості спокою та істотними змінами в сімейному житті, ступеня вини ОСОБА_9 та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати потерпілій становить 50000 гривень 00 копійок.

З обвинуваченого на користь держави, слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 6538 гривень 00 копійок.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись: ст. ст. 84, 100, 122, 124, 126, 127-129, ч. 3 ст. 349, 363-371, 373-374 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-76, ч. 2 ст. 286 КК України, ст. 81 ЦПК України, ст. 386, ст. 1166, ст. ст. 1187-1188 ЦК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортирними засобами.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_9 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 23498 гривень 90 копійок, та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 50000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 6538 гривень 00 копійок, витрат на залучення експерта.

Речовий доказ в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили, автомобіль марки «МАN L2000», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки «ВАЗ21103», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути власникам.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1