Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/783/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 152 ч.2-5 (117 ч.2-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2021 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.146, ч.3 ст.152, ч.2 ст.125 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 24.12.2021 року включно, без визначення застави
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу міськрайонного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо останнього змінити, обравши йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи тим, що ухвала суду є немотивованою та необґрунтованою. Так, суд, при продовженні дії запобіжного заходу не в повній мірі врахував те, що він є пенсіонером, інвалідом, має на утриманні дружину, яка також є інвалідом, він має постійне місце проживання. Крім того, вважає що справа щодо нього сфабрикована, а тому підстав тримати його під вартою не має. З урахуванням даних обставин вважає, що не слід було продовжувати щодо нього такий виключно суворий запобіжний захід, як тримання під вартою.
У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0001411 щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.146, ч.3 ст.152, ч.2 ст.125КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2021 щодо ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.12.2021, без визначення застави. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням фізичного та психологічного насильства до неповнолітньої особи, одне з яких карається позбавленням волі на строк до 12 років, раніше не судимий, пенсіонер, не одружений, утриманці відсутні, що вказує на відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, а тому, з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності, існують ризики того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може без перешкод залишити своє місце проживання та переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків та потерпілу, які наразі ще не допитані судом.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0001411 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.146, ч.3 ст.152, ч.2 ст.125 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, один із яких закон кваліфікує як особливо тяжкий злочин, який карається позбавленням волі на строк до 12 років, офіційно не одружений, пенсіонер, утриманці відсутні, що вказує на відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, а тому, з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності, існують ризики того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може без перешкод залишити своє місце проживання та переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків та потерпілу, які наразі ще не допитані судом.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просить змінити ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

У разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, оскільки, перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого,а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, як про це просить останній.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про існування достатніх підстав для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені судом ризики, які виправдовують тримання останнього під вартою.
При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для зміни оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

В той же час, колегія суддів не може не відреагувати у встановленому КПК України порядку на звернення ОСОБА_8 про те, що в умовах слідчого ізолятора йому погрожують невідомі особи стосовно його життя та здоров`я. Крім того, вважає недостатнім лікування, надане в медичній частині слідчого ізолятора, оскільки не проведено його повне медичне обстеження профілюючими лікарями.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадження вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.
У відповідності до ст. 20 даного Закону, підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну.
Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича; б) звернення керівника відповідного державного органу; в) отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону, орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) і в строк не більше трьох діб, а у невідкладних випадках - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки. На своє рішення вони приймають мотивовану постанову чи ухвалу і передають її для виконання органу, на який покладено здійснення заходів безпеки. Ця постанова чи ухвала є обов`язковою для виконання вказаними органами.
Згідно практикою Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.
При розгляді заяви ОСОБА_8 , колегія суддів враховує вимоги ч.1 ст. 206 КПК України, відповідно до яких, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
З урахуванням наданих ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснень та викладених у заяві обставин, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, вказане може розцінюватись як порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому колегія суддів вважає за необхідне: зобов`язати посадових осіб Кропивницького слідчого ізолятору забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_8 , вжити всіх необхідних заходів для забезпечення безпеки ОСОБА_8 , а також доручити процесуального прокурора провести перевірку фактів викладених у заяві ОСОБА_9 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2021 щодо ОСОБА_8 без зміни.
Відповідно до ст.206 КПК України зобов`язати процесуального прокурора провести перевірку щодо доводів ОСОБА_8 про застосування погроз його життю та здоров`ю, та при необхідності вжити заходи безпеки.
Зобов`язати начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» провести в умовах медичного закладу медичне обстеження ОСОБА_8 та при необхідності забезпечити надання невідкладної медичної допомоги.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: