Провадження №1-кп/523/1692/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , у присутності потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого, розглянувши у судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт з долученими до нього документами у кримінальному проваджені за №0001384 від 4.10.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.345-1 ч.1, 345-1 ч.2 КК України, та клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту -

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0001384 від 4.10.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.345-1 ч.1, 345-1 ч.2 КК України.

Вивченням наданих до суду матеріалів встановлено, що під час досудового розслідування в рамках вищезазначеного кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії ухвали суду припинив свою дію 13.12.2021р.

У ході судового засідання прокурор надав письмове клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, обґрунтовуючи клопотання тим, що обвинуваченому інкримінується скоєння нетяжких кримінальних правопорушень, максимальна санкція ст.345-1 ч.2 КК України передбачає призначення покарання до п`яти років позбавлення волі, судовий розгляд ще триває, не допитані свідки сторони обвинувачення, ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України продовжують існувати, їх вагомість не зменшилася, у зв`язку з чим є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань у ході судового провадження, не виключається ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, тому на думку прокурора, лише запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може гарантувати належне виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків та запобігти ризикам.

Дослідивши надане прокурором до суду клопотання, приймаючи до уваги особу ОСОБА_6 , вислухавши думку учасників процесу:

- потерпілого ОСОБА_5 , який підтримав клопотання прокурора;

- захисника ОСОБА_4 , який в захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування відносно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вважаючи, що ризики не конкретизовані, водночас зазначаючи, що у судовому засіданні були досліджені докази, які свідчать, що підзахисний не знав, що особи є журналістами, про це він почув на 4 хвилині відтвореного відео запису, сенсу впливати на свідків не має, також відсутній ризик переховування, вказуючи, що ОСОБА_6 завжди з`являється, мешкає за постійною адресою, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, тому застосування домашнього арешту є не доцільним, у зв`язку з чим просив, якщо існує така необхідність в обранні запобіжного заходу, застосувати до підзахисного особисте зобов`язання;

- обвинуваченого, який приєднався до думки захисника, вказуючи, що зацікавлений розібратися у цій справі, доказувати, що не винний, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту задоволенню не підлягає за наступними підставами.

За змістом ст.331 ч.1, 2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_6 згідно клопотання прокурора є запобігання спробам ризикам.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Дійсно, положеннями ст.181 ч.1,2 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченій особі залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Однак, статтею ст.176 ч.3 КПК України передбачено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання.

Статтею 131 ч.1 КК України сформульовано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст.179 ч.1 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 ч.5 цього Кодексу.

За змістом ст.194 ч.4 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, з`ясувавши думку учасників процесу, дослідивши викладені в клопотанні сторони обвинувачення обставини, суд вбачає лише наявність ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбаченому ст.177 КПК України; виходячи з аргументації захисту, ризику переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконного впливу на свідків не існує; ризик вчинення нового кримінального правопорушення нічим не підтверджений, тому обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту втрачає правові підстави, також враховуючи особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, має постійне місце мешкання та реєстрації, де проживає разом з родиною, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, має утриманців, ту обставину, що доказів порушення покладених на нього обов`язків суду не надано, після спливу дії попередньої ухали суду ОСОБА_6 показав належну поведінку, зважаючи, що особисте зобов`язання є найменш суворим із передбачених у КПК України запобіжних заходів та надасть обвинуваченому можливість працювати та отримувати належну медичну допомогу у зв`язку з необхідністю лікування, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що прокурор не довів п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.194 ч.5 цього Кодексу, що на думку суду, буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризикам та забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 134, 177-178, 179, 194, 331, 369-372, 392 КПК України, суд, -

Постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати по першому виклику до Суворовського районного суду м. Одеси в призначений час;

- не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від можливого спілкування з потерпілим та свідками в рамках даного кримінального провадження.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання, якщо справа перебуває у провадженні суду, здійснює прокурор, у зв`язку з чим контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 процесуального керівника у кримінальному провадженні за №0001384 від 4.10.2021р.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1