Провадження №11-кп/801/1246/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2017 за №0001984,
якою задоволено клопотання прокурора, продовжено застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, з 07.09.2021 до 06.11.2021 включно відносно :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стрижавка Вінницького районну Вінницької області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001984 від 27.04.2017.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів. Клопотання мотивувала тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. В кримінальному провадженні продовжують існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від суду, оскільки ОСОБА_7 , усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, раніше допускав ухилення від суду, в зв`язку з чим судове провадження зупинялось, та був оголошений в розшук. Також ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчиняти тиск на потерпілих та свідків з метою зміни їх показань під час судового слідства. Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, однак на шлях виправлення не став та повторно вчинив аналогічні правопорушення, також перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою ухилення від відбування покарання за скоєні кримінальні правопорушення, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та уникнути ризиків в кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заперечувала з приводу задоволення клопотання прокурора, зазначила, що ризики не підтвердженні жодними доказами, просила суд врахувати, що її підзахисний має постійне місце проживання, в зв`язку з чим просила суд змінити йому запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2021 року клопотання прокурора задоволено.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів, з 07 вересня 2021 року до 06 листопада 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2021 року, змінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у матеріалах справи є достатньо доказів для зміни йому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, прокурор не довів в судовому засіданні ризики визначені ст.177 КПК України. Зазначив, що він є особою з другою групою інвалідності і постійно потребує проходження реабілітації. Злочини вчинив середньої тяжкості, свою вину у скоєному визнає повністю, щиро розкаюється, шкоду завдану потерпілим відшкодував, має постійне місце реєстрації, де проживає, намірів переховуватися від суду не має. Звернув увагу суду на те, що за останніх п`ять років нових злочинів не скоїв.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу свого підзахисного підтримала в повному обсязі і також просила її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання щодо продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, суд першої інстанції враховуючи практику Європейського суду з прав людини виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у вчиненні нетяжких умисних корисливих кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, за ч. 2 ст. 185 КК України на строк до 5 років.

Суд першої інстанції вважав, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може переховуватись від суду, ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, чинити незаконний вплив на недопитаних свідків та потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому застосування найсуворішого запобіжного заходу в даному випадку відносно обвинуваченого відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечуючи справедливий баланс інтересів особи та суспільства від нових протиправних посягань.

Також судом було враховано положення статті 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 немає стійких соціальних зв`язків та соціально-стримуючих факторів, оскільки неодружений, не працевлаштований, не має стабільного законного джерела доходу, умисно ухилявся від явки до суду, зник з місця постійного проживання, в зв`язку з чим двічі під час судового провадження був оголошений в розшук, крім того відсутні відомості про неможливість утримання ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до не тяжких злочинів.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного його продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також у сукупності з іншими обставинами і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які є умисними корисливими злочинами, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому наявність постійного місця проживання та реєстрації у м. Вінниці, другої групи інвалідності, потреби в систематичному проходженні реабілітації, визнання вини у скоєному, відшкодування шкоди потерпілим, відсутність відомостей щодо вчинення нових правопорушень, про що зазначив обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.
На думку колегії суддів в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, був засуджений та відбував призначені покарання, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність соціально-стримуючих зв`язків, постійного місця роботи, неодноразове ухилення від явки до суду у даному кримінальному провадженні, порушення визначених умов та обмежень домашнього арешту покладених ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.11.2019 вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
При цьому апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо тривалого судового розгляду вказаного кримінального провадження, якому необхідно вжити всіх заходів щодо недопущення затягування судового розгляду та розглянути справу у розумні строки і постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого викладених в ній висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2021 року, якою задоволено клопотання прокурора, продовжено застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, з 07.09.2021 до 06.11.2021 включно відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4