Справа № 152/1074/21
В И Р О К
іменем України

06 жовтня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1074/21

Провадження №1-кп/152/104/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козіївка Краснокутського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, є особою з ІІІ групою інвалідності, раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000099 13.07.2021 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора у кримінальному
провадженні в.о. начальника
Шаргородського відділу
Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника органу пробації ОСОБА_7 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 12.07.2021 року приблизно о 23 годині, з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшов до будинку ОСОБА_8 , в якому ніхто не проживає і який знаходиться в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, умисно, таємно, через незамкнені на замок вхідні двері проник у будинок, де виявив та викрав особисті речі, які належать ОСОБА_9 , а саме: туристичний намет у чохлі торгової марки «Pinguin Nimbus 3» вартістю 9940,80 грн.; два самонадувні туристичні килимки до туристичного намету у чохлі торгової марки «ALEXIKA» вартістю 3143,04 грн.; шкіряні чоловічі коричневого кольору туфлі країни-виробника: Італія, торгової марки «FABI», 43 розміру вартістю 575 грн.; шкіряні чоловічі чорного кольору туфлі країни-виробника: Італія, торгової марки «VERO CUOIO», 43 розміру вартістю 275 грн.; замшеві чоловічі червоного кольору туфлі країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1295,10 грн.; шкіряні із замшевими вкладками та утеплені хутром коричневого кольору чоловічі черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1075 грн.; шкіряні та утеплені хутром коричневого кольору чоловічі черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1075 грн.; замшеві та утеплені хутром чорного кольору черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1075 грн.; дві гантелі з вініловим покриттям торгової марки «ZELART» вагою по 2 кг. вартістю 420 грн.; дві набірних гантелі з шести дисками, вартість яких не визначалася, шкіряні чоловічі кросівки білого кольору країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 225 грн.; набір столових предметів торгової марки «millerhaus» зі сталі з позолотою на ручках в кількості 72 одиниці вартістю 1498,75 грн., на загальну суму 20597,70 грн., відповідно до висновку експерта від 16.07.2021 року за №4466/21-21, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденими речами обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 20597,70 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 14.07.2021 року приблизно о 10 годині обвинувачений ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, зокрема, електроінструментів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшов до господарського приміщення, що належить ОСОБА_6 і знаходиться в АДРЕСА_2 , відкрив незамкнені на замок вхідні двері, проник у приміщення, зайшов у майстерню, де виявив та викрав дві вживані електричні шліфувальні машини марки «DVT» зеленого кольору у неробочому стані без встановлення вартості через неробочий стан та вживаний електричний ручний перфоратор марки «CRAFT», моделі СВН-626-1 вартістю 850 грн., відповідно до висновку експерта №4470-4471/21-21 від 16.07.2021 року, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденими речами ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 850 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 31.08.2021 року.

Прокурор у кримінальному провадженні в.о. начальника Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не оспорюють фактичні обставини справи, тому не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що обвинувачений подав суду відповідну заяву (а.с.52).

Потерпілий ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи, тому не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подав суду відповідну заяву (а.с.53).

Потерпілий ОСОБА_9 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.36).
При цьому, потерпілий ОСОБА_9 05.10.2021 року подав на електронну адресу суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності через неможливість прибувати в судові засідання, щодо покарання обвинуваченого покладається на вирішення суду, фактичні обставини справи не оспорює (а.с.42).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , враховуючи подану потерпілим ОСОБА_9 заяву, суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого ОСОБА_9 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 31.08.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , викладену в заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_9 в заяві до суду повідомив, що не оспорює фактичних обставин справи, а навпаки, зазначив про можливість судового розгляду за правилами ч.3 ст.349 КПК України (а.с.42).

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочинів, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, механізму та способу вчинення злочинів, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 12.07.2021 року приїхав у м. Шаргород у гості до ОСОБА_10 . Вони зайшли у гості до ОСОБА_6 та разом прогулювалися по місту. Приблизно о 23 годині всі разом вони перебували на АДРЕСА_2 . Потім потерпілий ОСОБА_6 пішов додому, а ОСОБА_10 згадала, що забула вдома мобільний телефон і повернулася за телефоном, а він залишився очікувати ОСОБА_11 біля будинку ОСОБА_8 . Очікуючи на ОСОБА_10 , він звернув увагу, що будинок ОСОБА_8 нежилий і двері в ньому незамкнені, тому вирішив вчинити з нього крадіжку. Відчинивши вхідні двері, він побачив у коридорі чоловіче взуття: туфлі, черевики, кросівки, а також туристичний човен у чохлі з надувними килимками, 2 пари гантель, набір столових предметів, і вирішив усе це викрасти. Пересвідчившись, що нікого поблизу немає, він викрав зазначене майно, повиносив і заховав у заростях поблизу будинку ОСОБА_8 , щоб потім використати викрадене у власних цілях. Після цього він покинув місце крадіжки.

Також, ОСОБА_3 показав, що в липні 2021 року він та ОСОБА_10 перебували у гостях у потерпілого ОСОБА_6 і знаходилися у майстерні останнього, що розташована в АДРЕСА_2 . Він помітив, що у потерпілого у майстерні були наявні дві поламані електричні шліфувальні машинки і електричний ручний перфоратор, які вирішив викрасти. 14.07.2021 року вранці він прийшов до майстерні ОСОБА_6 , виявив, що двері не закриті на замок, а потерпілого чи інших осіб поблизу немає, відкрив двері, проник у майстерню, звідки викрав електроінструменти, після чого покинув місце крадіжки. Викрадені електроінструменти він здав на металобрухт та отримав за це 80 грн., які витратив на придбання спиртного та цигарок.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати, так як все викрадене він повернув потерпілим.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, а також досудову доповідь, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, а саме: 12.07.2021 року приблизно о 23 годині, з метою вчинення крадіжки чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, обвинувачений ОСОБА_3 прийшов до будинку ОСОБА_8 , в якому ніхто не проживає і який знаходиться в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, умисно, таємно, через незамкнені на замок вхідні двері проник у будинок, де виявив та викрав особисті речі, які належать ОСОБА_9 , а саме: туристичний намет у чохлі торгової марки «Pinguin Nimbus 3» вартістю 9940,80 грн.; два самонадувні туристичні килимки до туристичного намету у чохлі торгової марки «ALEXIKA» вартістю 3143,04 грн.; шкіряні чоловічі коричневого кольору туфлі країни-виробника: Італія, торгової марки «FABI», 43 розміру вартістю 575 грн.; шкіряні чоловічі чорного кольору туфлі країни-виробника: Італія, торгової марки «VERO CUOIO», 43 розміру вартістю 275 грн.; замшеві чоловічі червоного кольору туфлі країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1295,10 грн.; шкіряні із замшевими вкладками та утеплені хутром коричневого кольору чоловічі черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1075 грн.; шкіряні та утеплені хутром коричневого кольору чоловічі черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1075 грн.; замшеві та утеплені хутром чорного кольору черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 1075 грн.; дві гантелі з вініловим покриттям торгової марки «ZELART» вагою по 2 кг. вартістю 420 грн.; дві набірних гантелі з шести дисками, вартість яких не визначалася, шкіряні чоловічі кросівки білого кольору країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру вартістю 225 грн.; набір столових предметів торгової марки «millerhaus» зі сталі з позолотою на ручках в кількості 72 одиниці вартістю 1498,75 грн., на загальну суму 20597,70 грн., відповідно до висновку експерта від 16.07.2021 року за №4466/21-21, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденими речами обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 20597,70 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, 14.07.2021 року приблизно о 10 годині обвинувачений ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, зокрема, електроінструментів, усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, прийшов до господарського приміщення, що належить ОСОБА_6 і знаходиться в АДРЕСА_2 , відкрив незамкнені на замок вхідні двері, проник у приміщення, зайшов у майстерню, де виявив та викрав дві вживані електричні шліфувальні машини марки «DVT» зеленого кольору у неробочому стані без встановлення вартості через неробочий стан та вживаний електричний ручний перфоратор марки «CRAFT», моделі СВН-626-1 вартістю 850 грн., відповідно до висновку експерта №4470-4471/21-21 від 16.07.2021 року, після чого залишив місце крадіжки.

В подальшому викраденими речами ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 850 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, повторно.

Суд вважає вірною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжки (таємне викрадення чужого майна), поєднані з проникненням у житло та у інше приміщення, повторно.

Суд виходить з наступного, вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_3 таких кваліфікуючих ознак, як проникнення в житло та проникнення у інше приміщення.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи

сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час

перебування в цьому приміщенні.

Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для

постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира,

дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його

частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора

тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних

безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні,

тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди,

призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей

(виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи

організації, гараж, інша будівля господарського призначення,

відокремлена від житлових будівель, тощо).

При вирішенні питання про наявність у діях ОСОБА_3 складу інкримінованих злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, суд враховує також позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №647/276/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року, та виходить з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. Для правильної кваліфікації дій особи за ч.3 ст.185 КК України важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Отже, крадіжка, поєднана з проникненням у приміщення, передбачає визначення, як ознак «приміщення», так і ознак «проникнення». Тільки сукупність цих ознак дає можливість кваліфікувати крадіжку за ч.3 ст.185 КК України.

Приміщення це різного роду будівлі, споруди, які можуть бути постійними чи тимчасовими, та у яких може постійно чи тимчасово знаходитися та зберігатися майно.

Як слідує з обвинувального акту та показань обвинуваченого, господарське приміщення, що належить ОСОБА_6 , звідки обвинувачений ОСОБА_3 викрав інструменти, за своїм функціональним призначенням пристосоване та використовувалось потерпілим як майстерня та приміщення для зберігання майна, в тому числі інструментів. Вхід до цього приміщення обладнаний дверима, що обмежує вільний доступ до нього. Заслуговує на увагу і те, що за показаннями обвинуваченого, вхідні двері у приміщення хоча і не були замкнені на замок на момент крадіжки, але були закриті і входження обвинуваченого у вказане приміщення мало мету таємного викрадення електроінструментів, належних потерпілому.

За таких обставин, вторгнення обвинуваченого ОСОБА_3 до належного ОСОБА_6 відокремленого приміщення, де зберігалось належне останньому майно та інструменти, було незаконним. А тому дії ОСОБА_12 , який саме з метою таємного викрадення електроінструментів проник до належного потерпілому приміщення, правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки 1 до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_3 12.07.2021 року та 14.07.2021 року повинна здійснюватися за ч.3 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисні кримінальні правопорушення проти власності потерпілих, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, що передбачені ч.3 ст.185 КК України, є тяжкими злочинами.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, і на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що не має матеріальних претензій до обвинуваченого, як і потерпілий ОСОБА_9 , про що останній зазначив у заяві до суду (а.с.42).

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.71).

За місцем проживання в с. Козлівка Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у міську раду не надходили скарги на поведінку (а.с.74).

ОСОБА_3 звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра, а за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ не звертався (а.с.75).

Так, з довідки Шаргородської МЛ вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-психіатра Шаргородської МЛ з діагнозом: «F70» (а.с.75).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №102 від 27.08.2021 року, в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 страждав на психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеня з відхиленнями у поведінці (F 70.8). В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_3 страждає на психічний розлад у вигляді розумової відсталості легкого ступеня з відхиленнями у поведінці (F70.8). ОСОБА_3 в теперішній час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує (а.с.77-83).

З досудової доповіді, що складена представником Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності. З характеристики обвинуваченого органом місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходили скарги на поведінку; не працює; отримує державну соціальну допомогу по інвалідності. Зі слів обвинуваченого, в майбутньому прагне дотримуватися законослухняної поведінки.

Укладач досудової доповіді ОСОБА_7 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, як і ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб також середній (а.с.39-40).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах, не пов`язаних з реальним відбуванням позбавлення волі, зокрема, з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обов`язків, встановлених ст.76 КК України (а.с.39-40).

Головуючим суддею у судовому засіданні 06.10.2021 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_7 в судовому засіданні у повному обсязі підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 зазначили, що не мають зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 .

Також, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, оскільки вказаний висновок укладача досудової доповіді ґрунтується на висновках про середній ризик повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком, в силу вимог ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчинених діянь та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, з врахуванням думки потерпілих, які зазначили, що при призначенні покарання покладаються на вирішення суду, але не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 16.07.2021 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №4466/21-21 (а.с.62-69), вартість експертизи становить 1716,10 грн. (а.с.70), а також 16.07.2021 року проведено товарознавчу експертизу і надано висновок №4470-4471/21-21 (а.с.56-59), вартість експертизи становить 514,83 грн. (а.с.60).

Таким чином, ці процесуальні витрати в загальній сумі 2230,93 грн. (1716,10 + 514,83 = 2230, 93 грн.) на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України, зокрема, речі, які визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінальної справи (а.с.54, 61), та передані на зберігання потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до вирішення кримінальної справи (а.с.55, 61), слід залишити у власності потерпілих.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 1716 (одну тисячу сімсот шістнадцять) гривень 10 (десять) копійок за проведення товарознавчої експертизи 16.07.2021 року за №4466/21-21 та 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 83 (вісімдесят три) копійки за проведення товарознавчої експертизи 16.07.2021 року за №4470-4471/21-21.

Речові докази: туристичний намет у чохлі торгової марки «Pinguin Nimbus 3»; два самонадувні туристичні килимки до туристичного намету у чохлі торгової марки «ALEXIKA»; шкіряні чоловічі коричневого кольору туфлі країни-виробника: Італія, торгової марки «FABI», 43 розміру; шкіряні чоловічі чорного кольору туфлі країни-виробника: Італія, торгової марки «VERO CUOIO», 43 розміру; замшеві чоловічі червоного кольору туфлі країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру; шкіряні із замшевими вкладками та утеплені хутром коричневого кольору чоловічі черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру; шкіряні та утеплені хутром коричневого кольору чоловічі черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру; замшеві та утеплені хутром чорного кольору черевики країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру; дві гантелі з вініловим покриттям торгової марки «ZELART» вагою по 2 кг.; дві набірних гантелі з шести дисками; шкіряні чоловічі кросівки білого кольору країни-виробника: Польща, торгової марки «VITTO ROSSI», 43 розміру; набір столових предметів торгової марки «millerhaus» зі сталі з позолотою на ручках; червоні чоловічі труси; чоловічу футболку; чоловічі білі туфлі повернути потерпілому ОСОБА_9 ; дві вживані електричні шліфувальні машини марки «DVT» зеленого кольору у неробочому стані та вживаний електричний ручний перфоратор марки «CRAFT», моделі СВН-626-1 повернути потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1