Справа № 504/1152/20
Провадження № 1-кп/504/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, клопотання прокурора про обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з альтернативою застави, на час розгляду уточненого обвинувального акту від 25.04.2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 від 21.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 року Комінтернівською місцевою прокуратурою Одеської області подано до Комінтернівського районного суду Одеської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 від 21.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. 25.04.2020 року обвинувальний акт прокурором уточнений.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою з альтернативою застави, послався на те, що обвинуваченій ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області 24.11.2021 року обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, встановлені обов`язки, серед яких не відлучатись з місця мешкання (с. Першотравневе).

Однак, згідно повідомлення ВП № 1 ОРУП № 2 ОСОБА_3 під час перевірки виконання встановлених обмежень 29.12.2021 року о 22.25 год та 02.01.2022 року о 22.40 год була відсутня за місцем перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Захисник та обвинувачена заперечувала проти обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили продовжити дію цілодобового домашнього арешту, послались на те, що обвинувачена має захворювання, є людиною яка має інвалідність 3 групи, все ж таки, з`являється кожного разу до суду за викликом, а відсутність під час перевірки органами поліції за місцем виконання цілодобового домашнього арешту пояснили тим, що була сімейна сварка між бабцею та онукою, і обвинувачена перебувала у подруги.

Потерпіла подала письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки прокурора, обвинуваченої, її захисника, суд дійшов до наступного висновку:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч.2 ст. 132 КПК України).

В силу ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу, змінити або обрати інший запобіжний захід.

Частина 1 статті 5 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків (наприклад, законний арешт особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення) і відповідно до процедури, встановленої законом.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, в редакції КК України до 01.07.2020 року.

ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину у кримінальному провадженні № 0000126 від 25.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, однак обвинувальний акт в теперішній час повернутий прокурору.
Ризик того, що обвинувачена може впливати на свідків має місце у теперішній час, оскільки свідки ще не допитані.

Суд вважає, що існує ризик ухилення від правосуддя, оскільки ОСОБА_3 двічі порушила умови обов`язків, які встановлені судом.

Обвинувачена не має стійких соціальних зв`язків, не одружена, не має постійного місця роботи, не має неповнолітніх дітей, утриманців, проживає без реєстрації з бабусею.

Суд все ж таки приймає до уваги, що обвинувачена має місце проживання з бабусею.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам (ризики).
Суд звертає увагу на те, що питання про роль і місце запобіжних заходів у кримінальному судочинстві тісно пов`язане з гарантіями захисту особи у кримінальному процесі.

Домашній арешт європейською практикою та національним законодавством оцінений як більш гуманний, менш корумпований та дешевший, ніж ув`язнення, захід.

Домашній арешт полягає у «менш суворій» ізоляції обвинуваченого/ підозрюваного від суспільства без тримання під вартою. Домашній арешт застосовується, коли фактично є підстави для взяття під варту, однак повна ізоляція особи не є доцільною.

У європейській та національній практиці переважали думки, які містили критику за перетворення будинку на в`язницю, створення небезпечного прецеденту та порушення будинку як останнього притулку від вторгнення влади.

Однак зараз домашній арешт є частиною у розвитку європейсько-північноамериканської каральної політики та реакцією проти збільшення кількості випадків ув`язнення.

Токійські правила, прийняті Резолюцією 45/110 Генеральної Асамблеї ООН, передбачають принцип мінімального втручання під час застосування заходів, не пов`язаних із тюремним ув`язненням.

Цими Правилами передбачено, що обмеження для підозрюваного/обвинуваченого мають бути сформульовані чітко.

Також необхідно дотримуватися права обвинуваченого та його родини на особисте життя.

Суд вважає, що все ж таки, домашній арешт відноситься до ізоляційної категорії запобіжних заходів, адже, враховуючи його сутність, такий запобіжний захід передбачає для особи, щодо якої обраний, заборону не залишати місце свого проживання цілодобово, тим самим ізолюючи її від звичайного для неї середовища (яке знаходиться за межами її житла) цілодобово або на певний час.

Тобто встановлені для обвинуваченої запобіжники в ухвалі суду від 24.11.2021 року направлені саме на забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків з урахуванням судом права особи на особисте життя.

Відтак такі запобіжники мають безумовно виконуватись обвинуваченою.

Безумовно, суд враховує, що матеріалами справи повністю доведено порушення ОСОБА_3 процесуального обов`язку не відлучатись з населеного пункту, та перебувати цілодобово під домашнім арештом у с. Першотравневе.
Суд звертає увагу на те, що рішення про застосування домашнього арешту дуже часто обтяжується тим, що він знаходиться між найжорсткішим у плані обмеження свободи (триманням під вартою) та таким, що не обмежує свободу, запобіжним заходом заставою.

Таким чином, у разі, коли вчинене кримінальне правопорушення є нетяжким і інші обставини, що мають бути враховані судом, формують спірність застосування того чи іншого запобіжного заходу, все ж може відбутися невиправдане порушення прав і свобод людини, навіть попри можливість апеляційного оскарження ухвали про застосування запобіжного заходу.

ЄСПЛ з огляду на його рівень і напруженість у пункті 17 справи «Манчіні проти Італії» прирівняв домашній арешт, до позбавлення свободи у розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таке рішення підтверджує фактичну суворість цього запобіжного заходу та, відповідно до демократичних європейських цінностей, можливість його застосування виключно як одного із крайніх заходів.

У справі «Олексій Навальний проти Російської Федерації» ЄСПЛ продемонстрував особливості розуміння та застосування домашнього арешту в контексті дотримання Конвенції.

У лютому 2014 року російський опозиціонер ОСОБА_6 був поміщений під домашній арешт на час розслідування разом із його братом за передбачуване шахрайство і відмивання грошей.

Запобіжний захід був заснований на тому, що попередній запобіжний захід зобов`язання не виїжджати з Москви під час розслідування був порушений, і на ризику того, що підозрюваний може переховуватися під час розслідування, погрожувати свідкам або продовжувати його передбачувану злочинну діяльність.

У грудні 2014 року Навальний та його брат були визнані винними.

Опозиціонер отримав умовний вирок до трьох із половиною років ув`язнення.

Посилаючись, зокрема, на статтю 5 (право на свободу та безпеку / право на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час судового розгляду / право на законність тримання під вартою та прийняття рішення судом без зволікань) Конвенції, пан Навальний звернувся до ЄСПЛ.

Він скаржився на домашній арешт на 10 місяців, тому що цей захід був непотрібним і свавільним.

Суд постановив, що домашній арешт був позбавленням волі у значенні Конвенції, і тому він мав відповідати одній із дозволених підстав згідно зі статтею 5.

При цьому Суд зазначив, що наказ про домашній арешт вважався необхідним, оскільки пан Навальний, як стверджувалося, порушив попередній запобіжний захід, що, ймовірно, вказувало на те, що органи влади боялися його втечі.

Проте пан Навальний не продемонстрував жодних ознак того, що він мав намір втекти від розслідування, навпаки, він був присутнім на всіх необхідних слідчих діях.

В обмеженні проїзду не було зазначено, чи повинен він повідомляти слідчих до або після відвідування Московської області, та ці візити, очевидно, були сімейними заміськими прогулянками, які не мали зв`язку зі справою.

У той час він також перебував під посиленим спостереженням.

Отже, Суд не уявляв, як національний суд міг визначити, що пан Навальний порушив своє зобов`язання не залишати ОСОБА_7 , і не міг знайти причину, яка мала основу в кримінальному процесі, для призначення домашнього арешту.

Таким чином, наказ був незаконним, який застосовувався протягом усього періоду арешту.

Його тримання під вартою не відповідало вимогам ч. 1 статті 5, тобто мало місце порушення Конвенції.

У справі «Корбан проти України» Суд зазначив наступне:

На час подій заявник був посадовою особою обласної державної адміністрації, а згодом головою політичної партії, що відзначалася критикою чинної влади, зокрема Президента України.

Щодо заявника було порушено декілька кримінальних справ.

З урахуванням тяжкості злочинів, у яких підозрювався пан ОСОБА_8 , суд застосував до заявника запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із зобов`язанням носити електронний браслет.

Під час перебування під домашнім арештом заявника за станом здоров`я було госпіталізовано.

Після госпіталізації, у зв`язку з порушенням обов`язків, покладених на нього, його було поміщено під варту і знову згодом було повернуто домашній арешт.

Європейський суд із прав людини констатував порушення низки положень Конвенції, зокрема ст. 3 (заборона тортур), п. 2 ст. 6 (право на справедливий суд) та п. 1 і п. 3 ст. 5 Конвенції (право на свободу й особисту недоторканність) у зв`язку з відсутністю відповідних і достатніх підстав для позбавлення заявника свободи шляхом безпідставного застосування ізоляційних запобіжних заходів.

В ухвалі Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.11.2021 року судом роз`яснено обвинуваченій, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Суд безумовно вважає, що обвинувачена має понести покарання за безпідставне невиконання встановленого рішенням суду запобіжного заходу у виді заборони залишати своє житло цілодобово.
Суд приймає до уваги, що таке порушення мало місце двічі.
Суд вважає, що на обвинувачену слід покласти штраф у виді половини одного розміру мінімальної заробітної плати, що становить на 01 січня 2022 року 3250 гривень.
Суд вважає, що таке покарання буде адекватним реагуванням на ігнорування обвинуваченою встановлених процесуальних обов`язків.
Суд вважає, що в теперішній час, клопотання прокурора щодо зміни запобіжного заходу на найсуворіший тримання під вартою, виглядає дещо передчасним, з урахуванням як наведених вище позицій Європейського Суду, так і зважаючи на характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченої.

Тому суд дійшов до висновку, що обвинуваченій слід продовжити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід буде розумним та справедливим та адекватною реакцію скоєному кримінальному правопорушенню.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд вважає можливим встановити обвинуваченій встановлені їй обов`язки передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Оскільки обвинувачена двічі допустила невиконання процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним застосувати електронні засоби контролю до обвинуваченої.

Судом вбачається, що в матеріалах справи наявні медичні документи, які підтверджують необхідність проходження обвинуваченою медичного обстеження, а також те, що обвинуваченій присвоєно 3 групу інвалідності.

Оскільки обвинувачена має перебувати під цілодобовим домашнім арештом, то її вихід з свого місця мешкання виключно для проходження медичного обстеження кожного разу має погоджуватись із прокурором.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 331, 369, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області про зміну обвинуваченій запобіжного заходу із цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою з альтернативою застави, - відхилити.

Продовжити на час судового розгляду, строком на 60 діб, обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

Не покидати місце фактичного відбування цілодобового домашнього арешту ( АДРЕСА_1 ), не відлучатись з населеного пункту в якому обвинувачена фактично проживає (с. Першотравневе Одеського району Одеської області) без дозволу суду; прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; не спілкуватись з свідками даного кримінального правопорушення, носити електронний засіб контролю.
Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.
Строк дії запобіжного заходу рахувати з 18.01.2022 року до 18.03.2022 року включно.

Накласти на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф у виді половини одного розміру мінімальної заробітної плати, що становить на 01 січня 2022 року 3250 гривень.
Ухвалу в частині стягнення штрафу направити до органу державної виконавчої служби.
Роз`яснити обвинуваченій, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали доручити відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2.
Після закінчення строку на який на обвинувачену було покладено відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвалу для організації її виконання направити до відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 та до Доброславської окружної прокуратури Одеської області для здійснення належного контролю.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_4 .

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів від дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1