Справа №754/2764/17. Провадження №11-кп/824/3622/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

7 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалоюмісцевого суду, постановленої щодо засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 11.04.2018 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки,

відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про приведення рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року у відповідність до чинного законодавства та звільнення від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2018 року.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Приймаючи вказанерішення, місцевий суд мотивував його тим, що суд не наділений повноваженнями щодо приведення рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року у відповідність до чинного законодавства, про що просить в своєму клопотанні ОСОБА_6 , а тому не може вирішити питання про повторне застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року до покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2018 року, оскільки дане питання вже було вирішено ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року, яку Полтавський апеляційний суд ухвалою від 26.05.2021 року залишив без змін.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить: за результатом розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20.07.2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою привести рішення від 30.03.2021 року про звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року у відповідність до чинного законодавства, а саме: звільнити його від покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на підставі вимог ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.04.2018 року; звільнити його від основного та додаткового покарання на підставі вимог ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.04.2018 року. Звільнити його від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.04.2018 року на підставі вимог чинного законодавства та ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який був до нього застосований 30.03.2021 року Полтавським районним судом Полтавської області, оскільки він є суб`єктом амністії.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що місцевий суд, розглянувши клопотання без його участі, порушив вимоги ч. 3 ст. 21 КПК України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також звертає увагу на те, що не просив суд першої інстанції повторно застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від додаткового покарання на підставі ст. 1 вказаного Закону України для виконання вимог чинного законодавства.

Разом з цим зазначає, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, під час вчинення кримінального правопорушення не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, має вищу освіту, вдівець, не позбавлений батьківських прав і на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» мав двох дітей, яким не виповнилося 18 років, працював неофіційно, а керування транспортним засобом є єдиним джерелом його заробітку.

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора ОСОБА_7 , який не підтримав апеляційну скаргу засудженого; доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; провівши судові дебати, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції не було дотримано у повному обсязі.

Так, згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Отже, зі змісту ч. 5 ст. 539 КПК України випливає, що участь засудженого та прокурора у судовому засіданні по розгляду клопотання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку - є обов`язковою.

При цьому, в судовому засіданні, яке розглядається з урахуванням положень Розділу VIII та ст.ст. 318-380 КПК України, вказані особи користуються правами, передбаченими ст.ст. 36, 42, 44, 46 КПК України для сторін обвинувачення та захисту.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році" під час розгляду судами справ про застосування амністії участь прокурора в судовому засіданні є обов`язковою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вживалися заходи щодо повідомлення засудженого ОСОБА_6 та Деснянської окружної прокуратури м. Києва про день, час та місце судового розгляду, шляхом направлення на адресу останніх судових повісток. Відтак, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що засуджений та прокурор були належним чином повідомлені про день, місце та час розгляду питання про приведення рішення від 30.03.2021 року, а саме відсутність розписок про отримання повідомлень.

Таким чином принцип рівності під час розгляду зазначеного питання в суді першої інстанції було порушено у зв`язку з практичним позбавленням можливості засудженого та прокурора висловити свою думку. З огляду на практику ЄСПЛ застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на захист є абсолютним та однією з основоположних ознак справедливого судового розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги КПК України, не виконавши вимоги ч. 1 ст. 323 КПК України, а саме: не відклав судовий розгляд, не призначив дату нового засідання і не вжив необхідних заходів для забезпечення участі засудженого та прокурора в судовому засіданні. Внаслідок недотримання судом вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, розгляд питання про приведення рішення від 30.03.2021 року Полтавського районного суду Полтавської області про звільнення від відбування покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 р. у відповідність до чинного законодавства та звільнення засудженого від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2018 р., відбувся без участі засудженого та прокурора, чим було порушено вимоги закону та право засудженого на захист.

Крім того, Деснянський районний суд м. Києва не позбавлений можливості прийняти рішення про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 р. щодо ОСОБА_6 , оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 537 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Однак, на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році" засудженого було звільнено з місця відбування покарання, а тому відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 537 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, крім іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Наведені порушення чинного законодавства апеляційний суд вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування ухвали.

За таких обставин, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412 ч. 2 п. 3, 415 ч. 1 п. 1, 418, 419, 537, 539 ч. 5 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про приведення рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30.03.2021 року у відповідність до чинного законодавства та звільнення від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2018 року, скасувати та призначити новий розгляд судом першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 р о л ь