справа №991/8461/21
провадження №1-кс/991/8589/21
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«24» грудня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2021 року до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 (вих. №VYH--02 від 14 грудня 2021 року) на бездіяльність детектива Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Обставини, якими обґрунтована скарга.
Скарга ОСОБА_3 обґрунтована тим, що 10 грудня 2021 року він направив до НАБУ заяву №VYH--02 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 364-1, 365-2 КК України, щодо коштів українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Meinl Bank Aktingeselschaft», Головою НАБУ ОСОБА_4 , заступником Голови НАБУ ОСОБА_5 , директорами-розпорядниками ФГВФО, Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_6 , начальниками ГСУ МВСУ та ГСУ НПУ, Головою Державної служби фінансового моніторингу України та іншими службовими особами цих державних і правоохоронних органів, які, внаслідок зловживання владою або службовим становищем, сприяли легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Заявник вважає себе потерпілим, оскільки є вкладником і кредитором ПАТ «Міський комерційний банк», який був визнаний неплатоспроможним і ліквідується внаслідок вказаних протиправних дій, а його вкладники втратили вкладів на суму більше 62 млн євро. Заявник ОСОБА_3 зазначає, що після отримання його заяви від 10 грудня 2021 року уповноваженою особою не вжито відповідних процесуальних дій та досудове розслідування щодо зазначених ним кримінальних правопорушень не проводиться, у зв`язку з чим просить зобов`язати уповноважену особу внести зазначені у заяві відомості про вчинення кримінальних правопорушень до ЄРДР.

Позиція сторін у судовому засіданні.
Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні свою скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Наголосив, що кримінальні правопорушення, про вчинення яких він зазначає у своїй заяві, підсудні Вищому антикорупційному суду, відносяться до підслідності НАБУ, а процесуальне керівництво у їх досудовому розслідуванні здійснюється САП. Неодноразово звертався до НАБУ і САП із заявами про вчинення вказаних ним кримінальних правопорушень, однак вважає, що його права жодного разу захищені не були. Крім того, зазначив, що письмові пояснення, які надійшли від представника НАБУ, не підписані належним чином електронним цифровим підписом, а також вказав на відсутність документа, який підтверджує повноваження цієї особи. Заявник просить слідчого суддю звернутися до правоохоронного органу із заявою про вчинення представником НАБУ кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365 КК України.
Представник Національного антикорупційного бюро у судове засідання не прибув, надав письмові пояснення, у яких зазначає, що до НАБУ засобами електронного зв`язку надходила заява ОСОБА_3 від 10 грудня 2021 року №VYH--02 щодо можливих порушень законодавства, пов`язаних з використанням кореспондентських рахунків, відкритих у Meinl Bank Aktingeselschaft за обставин, наведених у заяві, а також з інших питань та була зареєстрована за №К-16146 і приєднана до матеріалів справи відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян». Також зазначає, що така заява ОСОБА_3 вже була предметом неодноразового розгляду у Національному бюро, про результати розгляду чого автора проінформовано листами від 04 жовтня 2021 року №0421-188/30533 та від 13 жовтня 2021 року №11-188/31685 із наданням необхідних роз`яснень. Крім цього, за результатом розгляду заяви ОСОБА_3 від 18 липня 2021 року № VYH--02 щодо можливих порушень законодавства, пов`язаних з використанням кореспондентських рахунків, відкритих у Meinl Bank Aktingeselschaft, зареєстрованої за №К-15029, листом НАБУ від 25 листопада 2021 року №02-188/36452 повідомлено заявника, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» розгляд звернень ОСОБА_3 із вищевикладених питань у Національному бюро припинено. Таким чином, зазначає представник НАБУ, бездіяльність з боку службових осіб Національного бюро, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, у цьому випадку відсутня, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити та розглянути справу без участі представника НАБУ за наявними письмовими поясненнями.

Встановленні обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали скарги з додатками, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).
Вивчивши пояснення представника НАБУ щодо багаторазового звернення ОСОБА_3 із заявами, що стосуються ідентичних обставин та які співпадають з обставинами скарги, що розглядається, слідчий суддя погоджується з доводами заявника стосовно того, що ці письмові пояснення не підписані електронним цифровим підписом та стосовно відсутності підтвердження повноважень представника НАБУ, який їх подає, разом з цим, враховуючи пояснення самого ОСОБА_3 , який підтвердив факт численних звернень із заявами аналогічного змісту до НАБУ і САП та зі скаргами до слідчих суддів на невнесення відомостей за цими заявами до ЄРДР, а також оскільки інформація щодо таких неодноразових звернень ОСОБА_3 до суду перевірена слідчим суддею в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за результатами вивчення якої слідчий суддя приходить до висновку, що вона підтверджує зазначені вище відомості щодо численних звернень ОСОБА_3 із заявами до НАБУ і САП про вчинення кримінальних правопорушень за одних і тих самих обставин, про що свідчать ухвали слідчих суддів, зокрема, від 24 березня 2020 року (справа № 991/2353/20); від 29 липня 2020 року (справа №991/6072/20); від 30 вересня 2020 року (справа №991/7984/20); від 24 листопада 2020 року (справа №991/9521/20); від 27 листопада 2020 року (справа №991/9656/20); від 27 листопада 2020 року (справа №991/9622/20); від 29 березня 2021 року (справа №991/1870/21); від 31 травня 2021 року (справа №991/3400/21); від 23 червня 2021 року (справа №991/4202/21); від 23 червня 2021 року (справа №991/4203/21). У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає за необхідне надати аналіз діям ОСОБА_3 на наявність в них ознак зловживання процесуальними правами.
Так, встановлено, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду неодноразово здійснювали судовий контроль за дотриманням прав ОСОБА_3 за його скаргами на бездіяльність НАБУ та САП щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення за його аналогічними заявами, а тому наведені ним у заяві від 10 грудня 2021 року №VYH--02 обставини вже є предметом досудового розслідування у ряді кримінальних проваджень, розпочатих НАБУ та САП на виконання цих ухвал слідчих суддів за відповідними заявами ОСОБА_3 .
За таких обставин, слідчий суддя констатує неодноразове подання ОСОБА_3 скарг до слідчих суддів Вищого антикорупційного суду з приводу бездіяльності САП і НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявами щодо тих самих обставин, які вже вирішені по суті, та врахувавши, що ухвали слідчих суддів виконані, а наведені ОСОБА_3 обставини вже є предметом досудового розслідування, то його права вже були захищені судом в порядку, передбаченому КПК України. Отже, здійснюючи контроль за втручанням у права ОСОБА_3 , як заявника у кримінальному провадженні щодо коштів ПАТ «Міський комерційний банк», вкладником якого він є, та інших українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Mienl Bank Aktiengeselschaft», слідчий суддя приходить до висновку, що такі його права не порушуються.
Разом з цим, слід зазначити, що КПК України не передбачено багаторазове (повторне) внесення до ЄРДР відомостей про одне й те ж саме кримінальне правопорушення, як і не регламентується повноваження слідчого судді у ситуації багаторазового (повторного) оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за різними по даті подання, але подібними за змістом заявами про одне й те саме кримінальне правопорушення, які вже були предметом судового контролю, за наслідками чого суд неодноразово виносив рішення про зобов`язання уповноваженого суб`єкта розпочати досудове розслідування та ці судові рішення були виконані таким суб`єктом.
Не дивлячись на те, що КПК України не передбачено також положень про заборону зловживання процесуальними правами, проте така заборона є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (аналогічних висновків дійшов Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к).
У своїй практиці Конституційний Суд України дотримується такого ж принципу, висновки щодо чого викладені в ухвалі цього Суду від 09 липня 2018 року № 213-1(І)/2018 - повторне звернення до Конституційного Суду України тієї самої особи з клопотанням щодо перевірки того самого положення закону України на відповідність тим самим положенням Конституції України, свідчить про зловживання правом на подання конституційної скарги.
Так само і Європейський суд з прав людини, відповідно до ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, також оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви. Так, у своїх рішеннях цей суд зазначає, що до одного із випадків зловживання правом на подання заяви ЄСПЛ відносить подання явно сутяжницької заяви або такої, що позбавлена реальної мети, тобто вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, які він подавав раніше і які вже було визнано неприйнятними.
Тобто, зловживанням правом, яким в розумінні Європейського суду з прав людини, вважається той факт, коли заявник неодноразово подає до суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (рішення у справах «М. проти Сполученого Королівства» та «Філіс проти Греції»), є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такому разі уся процедура судового розгляду є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такі зловживання є сутяжницькими, а скарги завідомо безпідставними (явно необґрунтованими), що мають штучний характер.
При цьому, визначаючи певну особу сутяжником, необхідно встановити систематичність її дій, тобто повторюваність, постійність таких дій та факт того, що особа вважає порушення судових проваджень звичайною річчю, сприймає таку поведінку як належне; довести цілеспрямованість цих дій, що полягають у рішучості такої особи, її наполегливості, впертості в діях, а також відсутність «розумних підстав» для відповідної процесуальної поведінки, що має місце тоді, коли провадження є безперспективним, проте все одно порушується, зокрема із неналежною метою.
Про сутяжництво з боку заявника ОСОБА_3 свідчить його систематичне, за короткий інтервал часу, багаторазове порушення судових проваджень за аналогічними скаргами та участь у цих судових провадженнях у зв`язку з заявами, аналогічними до заяв, які він подавав раніше з метою домогтися нового розгляду питання, що уже було розглянуто, а також неодноразове залишення без розгляду скарг з цих підстав.
Очевидним прикладом таких його дій є, серед іншого, і той факт, що в провадження слідчого судді через день після надходження цієї скарги (вих. №VYH--02 від 14 грудня 2021 року) надійшла інша скарга, яка є повністю аналогічною за своїм змістом по відношенню до першої (вих. №VYH--02-02 від 16 грудня 2021 року). Зазначена обставина повторного надсилання такої ж скарги ще навіть до прийняття слідчим суддею рішення за результатами розгляду першої підтверджує висновки про неналежність мети подання таких скарг заявником ОСОБА_3 .
Тому, на переконання слідчого судді, подання аналогічних за викладеними обставинами скарг, заяв про вчинення кримінальних правопорушень, за якими уже здійснюється досудове розслідування щодо одних і тих самих обстави, є проявом зловживання своїм правом з метою штучного збільшення кількість кримінальних проваджень, а не бажанням у передбачений законом спосіб домогтися реалізації своїх прав як потерпілого через здійснення ефективної взаємодії із органом досудового розслідування, спрямованої на відшкодування заподіяної шкоди і притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
Хоч кримінальним процесуальним законом і не передбачено процесуального механізму реагування на зловживання правом, такий механізм закріплено нормами, що регулюють питання повторно заявлених відводів (суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК України)), який, на думку слідчого судді, є релевантним до ситуації правозастосування під час розгляду цієї скарги.
З огляду на викладене, оскільки подана ОСОБА_3 скарга має ознаки зловживання процесуальними правами, а його дії слідчий суддя вважає «сутяжницькими», а також враховуючи те, що він використовує інструменти судового захисту прав учасників кримінального провадження з метою ініціювання чергового кримінального провадження в НАБУ/САП за тими ж самими фактами, то його скарга підлягає залишенню без розгляду.
Щодо вимог ОСОБА_3 про звернення слідчого судді до правоохоронного органу із заявою про вчинення представником НАБУ ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 365 КК України, слід зазначити, що за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала, яка може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги. Звернення же слідчим суддею із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронного органу в межах розгляду такої скарги жодною нормою КПК України не передбачено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, - залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1