Справа № 570/3181/21
номер провадження 1-кп/570/332/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

законного представника особи ОСОБА_8

особи, стосовно якої подано клопотання ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області в режимі відеоконференції з КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" Хмельницької обласної ради

клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Новоград-Волинський, Житомирської області, громадянки України, прож. АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженої, не судимої,

у кримінальному провадженні № 0000203 від 23 квітня 2021 р. за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 3 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и в :

23 квітня 2021 р. близько 05 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 нанесла один удар ножем в ділянку передньої стінки грудної клітки свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2006 р.н., який в той час спав на ліжку в одній із кімнат вказаного будинку. Від удару неповнолітній ОСОБА_5 проснувся та перехопив руку ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_6 (чоловік останньої та батько неповнолітнього) відібрав у ОСОБА_9 ніж та вивів її до іншої кімнати.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_9 неповнолітній ОСОБА_5 отримав непроникаючу рану передньої стінки грудної клітки, яка відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Вчинення ОСОБА_9 вказаного суспільно небезпечного діяння підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні, в присутності законного представника, пояснив, що напередодні події ніяких конфліктів у нього із матір`ю ( ОСОБА_9 ) не виникало, разом повечеряли та матір пішла спати. Пізніше (близько 24:00 год.) він з батьком також пішли спати. Кожен спав в окремій кімнаті. Прокинувся від болю в грудях та та побачив матір, яка стояла над ним з ножем. При цьому вона нічого не говорила, він схопив її за руку та відштовхнув. На крик, забіг батько забрав ніж та вивів матір в іншу кімнату. Пояснив, що погляд (очі) матері "були не її", вважає, що вона не розуміла, що робила. Зазначив, що знав, що матір перебуває на обліку у лікаря та приймає ліки. Після події працівники швидкої медичної допомоги забрали його в лікарню, де йому обробили рану та відразу відпустили додму. Потерпілий вказав, що пов`язує подію зі станом здоров`я матері, сподівається та чекає, що вона вилікується і все буде добре, як раніше.

Законний представник неповнолітнього потрпілого ОСОБА_5 - його батько ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що він знав про стан здоров`я ОСОБА_9 . Останнім часом відносини між ними дещо погіршились через побутові проблеми. Щодо події зазначив, що після того, як почув крик сина, забіг в кімнату та побачив дружину з ножем, після чого забрав в неї ніж та відтіснив її в іншу кімнату. Коли забирав ніж порізав свої руки, претензій щодо таких пошкоджень він до ОСОБА_9 не має. У сина була подряпина в області грудної клітки. Погодився із клопотанням прокурора, зауваживши, що за вказаних обставин ОСОБА_9 не хотіла вбити сина, пов`язує вказані її дії зі станом її здоров`я.

Законний представник ОСОБА_9 - її мати ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що свідком події вона не була. До неї зателефонував внук та сказав, щоб прийшли. Вона відразу зрозуміла, що в її дочки стався нервовий напад. Повідомила, що ОСОБА_9 лікується вже протягом 2 років. Викликали швидку медичну допомогу, після чого внук стояв на вулиці одягнений, дочка не говорила та мала "безумні" очі. Про подію повідомили також лікуючого лікаря та працівників поліції. Зазначила, що ОСОБА_9 любила сина та не бажала йому зла.

Показання потерпілого вказаних законних представників є логічними, послідовними, взаємодоповнюючими, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, а тому суд визнає їх належними та допустимими доказами по справі. Відомості, які вказують про надання вказаними особами неправдивих показань з метою обмовити ОСОБА_9 не встановлено. Підстави для сумніву у правдивості таких показань в судовому засіданні не виявлено.

Крім того, судом повно та всебічно досліджено докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які були надані суду стороною обвинувачення, зокрема:
із протоколу огляду місця події та фототаблиці від 23.04.2021 р. (а.с. к.п. 14-28) вбачається, що в ході вказаної слідчої дії оглянуто будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та вилучено зразки виявлених слідів, ніж, ін.

Із протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_6 від 23.04.2021 р. (а.с. к.п. 78-80) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої діїОСОБА_6 на місці події показував та пояснював щодо обставин події, що відбулася 23.04.2021 р.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 показав, що знаходився в дитячій кімнаті, коли почув крик сина, який спав у вітальні. Після чого, він забіг до кімнати увімкнув світло та побичив, що син лежав на ліжку, ОСОБА_9 стояла тримаючи в праві руці ніж. Відтворив момент, коли схопив ОСОБА_9 обома руками, наштиркнувся лівою рукою на ніж, та відібрав його, також ін.

Із протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 23.04.2021 р. (а.с. к.п. 81-84) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої діїОСОБА_5 на місці події показував та пояснював щодо обставин події, що відбулася 23.04.2021 р.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_5 показав, що спав у вітальні та прокинвся від різкого болю в ділянці грудної клітини. Коли відкрив очі то побачив, що над ним та його ліжком стоїть мати і тримає в правій руці ніж, після чого він схопив її за лікті рук та відштовхнув. На його крик прибіг батько, який спав в дитячій кімнаті, повалив матір на підлогу та відібрав ніж, при цьому поранив ліву руку.

З висновку судово-медичної експертизи від 23 квітня 2021 р. № 354 (а.с. к.п. 117-120), вбачається що у гр. ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани на лівій кисті та різаної рани на праві кисті, які виникли від двох травматичних дій колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа чи інший колючо-ріжучий предмет, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
З висновку судово-медичної експертизи від 05 травня 2021 р. № 355 (а.с. к.п. 121-122), вбачається що у гр. ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді: різаної рани передньої верхньої грудної клітини посередині, яке виникло від травматичної дій колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа чи інший колючо-ріжучий предмет, яке відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Також досіджено інші висновки експертиз: судові біологічні, молекулярно-генетичні, імунологічні, цитологічні, трасологічна (дактилоскопічне дослідження), консультаційний висновок спеціаліста (а.с. к.п. 126-132, 135-141, 145-152, 155-162, 165-177, 180-182, 186-202, 205-209, 214-218, 123), які вказаним обставинам справи не суперечать.
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 75 від 23 червня 2021 р. проведеної КНП Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" - ОСОБА_9 страждає хронічним психічним захворюванням - шизоафективним розладом депресивного типу із континуальним (безперервним) перебігом, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом вона не може правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати по них вірні покази. У період інкримінованих дій ОСОБА_9 також страждала хронічним психічним захворюванням - шизоафективним розладом депресивного типу із континуальним (безперервним) перебігом, та не могла усвідомлювати значення своїх дій, та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Також експертами встановлено, що вперше психічні розлади у вигляді депресивної симптоматики у ОСОБА_9 спостерігались ще у молодому віці. Впродовж останніх 2 років знаходилась під спостереженням лікаря психіатра, приймала нерегулярно амбулаторне лікування. Останнім часом припинила лікування, через що стан погіршився - плутались думки, відмічались псевдогалюцинації у виді звучання думок, з`являлися приступи немотивованого страху, тривоги, значна невизначеність, розгубленість. Власне в цей останній період часу, згідно показів свідків, її поведінка носила часто неадекватний характер - була або збуджена, або замкнута, заходила у кімнату до сина з ножем. Без жодних реальних мотивів нанесла сину поранення ножем серед ночі. При даному дослідженні у ОСОБА_9 виявлені глибокі розлади афективної, емоційно-вольової сфери, неадекватність сприйняття оточуючого, реальності подій, осмислення своєї ситуації та інкримінованих діянь практично відсутнє. Сукупність вказаних афективних, психопродуктивних та негативних (дефіцитарних) клінічних симптомів, особливість перебігу відповідає критеріям хронічного психічного захворювання - шизоафективного розладу депресивного типу із континуальним (безперервним) перебігом (а.с. к.п. 230-234).
Досліджені докази сторони під сумнів не ставили. Підстав для визнання таких доказів неналежними та недопустимими, як і для непогодження із ними - під час судового розгляду не встановлено.

Про дослідження інших доказів (речові докази, відеоматеріали, допит експерта, ін.) щодо обставин справи сторони не зверталися, на їх дослідженні не наполягали. Тому, такі докази суд не досліджує, із урахуванням вимог ст. 22, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, також диспозитивності.

Згідно зазначеного клопотання прокурора ОСОБА_3 , дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК як незакінчений замах на вбивство.

Вказано, що за наведених обставин ОСОБА_9 діяла усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, та бажаючи їх настання. Однак злочин було не закінчено з причин що не залежали від її волі, та не було вчинено усіх дій, які ОСОБА_9 вважала необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки ОСОБА_5 після нанесення йому першого удару прокинувся, та схопивши ОСОБА_9 за руку припинив посягання на своє життя.

Прокурор вважаючи, що ОСОБА_9 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя іншої особи, покликаючись на ч. 5 ст. 94 КК просить суд застосувати примусові заходи медичного характеру госпіталізацію до психіатричного закладу з суворим наглядом.

З`ясувавши обставини, із урахуванням наведеного, оцінюючи дослідженні докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування умисного вбивства і злочинів із суміжними складами.

Необхідно приділяти належну увагу повному встановленню суб`єктивних ознак діяння не лише формі вини (ст. 24, 25 КК), а й мотивам та меті вчиненого злочину.

Розмежовуючи замах на умисне вбивство та заподіяння тілесних ушкоджень, потрібно надати оцінку сукупності обставин, які можуть бути передумовою для висновку про спрямування умислу обвинуваченого. Сама лише локалізація тілесного ушкодження та спосіб його нанесення, без урахування інших обставин, не свідчать про умисел на позбавлення життя.

Замах на позбавлення життя особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли обвинувачений усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людини і бажає їх настання. За відсутності умислу на позбавлення людини життя дії обвинуваченого кваліфікуються за їх фактичними наслідками.

Законодавче визначення умислу (прямого і непрямого) містить три ознаки, які характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків:

1) усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння;

2) передбачення його суспільно небезпечних наслідків;

3) бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання.

Усвідомлення охоплює не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта (життя людини, або здоров`я особи), предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а й певне розуміння його суспільної небезпеки.

За вказаних обставин, відсутні передбачені Законом складові, необхідні для встановлення прямого умислу, в даному випадку у ОСОБА_9 на заподіяння смерті іншій особі, оскільки згідно зазначеного висновку судово-психіатричної експертизи № 75 від 23 червня 2021 р. ОСОБА_9 на момент скоєння інкримінованого діяння страждала хронічним психічним захворюванням, та не могла усвідомлювати значення своїх дій, та керувати ними (див. висновок а.с.к.п. 230-234).
Покликання у клопотанні прокурора на те, що ОСОБА_9 діяла усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, та бажаючи їх настання - прямо суперечить зазначеному висновку судово-психіатричної експертизи № 75 від 23 червня 2021 р., є безпідставним, не необґрунтованим.

На виконання вимог ч. 10 ст. 101 КПК, прокурор свою незгоду із висновком експерта не вмотивовував у процесуальних документах під час досудового розслідування, у своєму клопотанні, з яким звернувся до суду, та під час судового розгляду крмінального провадження.
Неурахування зазначених вимог Закону призвело до неправильної кваліфікації органом досудового розслідування та стороною обвинувачення діяння ОСОБА_9 , як такого що підпадає під ознаки діяння за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як незакінчений замах на вбивство.

У даній справі, за відсутності у ОСОБА_9 прямого умислу на позбавлення життя іншої людини, її дії за їх фактичними наслідками підпадають під ознаки діяння передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (легке тілесне ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я).

Також зазначається, що законний представник неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_6 не подавав заяву про злочин, але під час судового провадження за фактом діяння публічного обвинувачення беззастережно висловився про необхідність застосування щодо ОСОБА_9 кримінально-правових заходів примусу, відповідне волевиявлення є достатньою підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення після зміни кваліфікації злочину, діяння особи (див п. 89 Постанови ВП ВС у справі № 288/1158/16-к від 03.07.2019 р.)
Згідно з ч. 2 ст. 513 КПК, у разі якщо особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до вимог ст.ст. 19, 92-94 КК, суд застосовує до ОСОБА_9 , яка вчинила у стані неосудності суспільно небезпечне діяння, примусові заходи медичного характеру із урахуванням характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб.

У даному випадку суд вважає зайвим покликання прокурора у клопотанні на положення ст. 66, 67 КК, оскільки врахування таких обставин при застосуванні примусових заходів медичного характеру у розділі XIV КК не передбачено.

Оскільки ОСОБА_9 вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане із посяганням на здоров`я, а не на життя особи, застосуванню підлягає ч. 4 ст. 94 КК, а не ч. 5 ст. 94 КК.

При прийнятті такого рішення, суд враховує, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Відповідно до вимог ст. 508 КПК, суд вважає за необхідне залишити раніше обраний щодо нього запобіжний захід без зміни.

Питання щодо речових доказів вирішується судом згідно зі ст. 100 КПК.

Керуючись ст. 19, 92-94 КК, ст. 369-372, 395, 503-516 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Продовжити дію застосуваного до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку до КНП "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" Хмельницької обласної ради (32120, Хмельницька область, Ярмолинецький район, с. Скаржниці) - до вступу ухвали в законну силу, але не більше ніж на 60 діб (не далі 8 листопада 2021 року).

Скасувати арешт речей та предметів накладених ухвалами слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області у даному кримінальному провадженні.

Речові докази:

- 6 предметів зовні схожих на кухонні ножі - повернути ОСОБА_6 ;

- карти пам`яті із відеозаписами - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- інші, в т.ч. ніж - знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення, в порядку ст. 395 КПК.

Суддя ОСОБА_1