Справа№ 953/1076/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника - адвоката ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.09.2020 року за № 0001173 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, 2018 р.н., зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 25.09.2020, приблизно о 11:30 годині, керував технічно справним автомобілем «VOLKSVAGEN POLO», д.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , на якому виїжджав з парковочної стоянки від Торгового Центру «Дафі» у м. Харкові, при цьому здійснював маневр наліво на вул. Героїв Праці та рухався в напрямку вул. Ак. Павлова на швидкості 30-40 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці на зелене світло світлофора в районі буд. № 14/1 по вул. Героїв Праці, водій ОСОБА_5 , діючи необережно, перед початком маневру вліво, не переконався в безпеці свого маневру, та під`їжджаючи до регульованого пішохідного переходу, на якому в той час перебувала пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився перед ним, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїжджу частину вул. Героїв Труда по регульованому пішохідному переходу з права наліво по ходу руху автомобіля «VOLKSVAGEN POLO», д.з. НОМЕР_1 та також вийшла на пішохідний перехід на зелене світло світлофора.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості вигляді внутрішньо суглобового перелому виростка лівої великогомілкової кістки із зсувом. Дії водія ОСОБА_5 перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України фактично не визнав та пояснив, що 25.09.2020, о 11:30 годині, він їхав на автомобілі «VOLKSVAGEN POLO», д.з. НОМЕР_1 , зі стоянки від ТЦ «Дафі» у м. Харкові, виїжджав наліво на вул. Героїв Праці у бік вул. Ак. Павлова на зелене світло світлофора. Повернувши наліво, він пропустив пішоходів та поїхав далі, однак несподівано ще одна дівчина вийшла і попала під його автомобіль. Цю дівчину він не бачив, коли вона вийшла на пішохідний перехід йому не відомо. З позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди потерпілої не згоден.

Незважаючи на невизнання своєї провини обвинуваченим, суд, дослідивши показання останнього, вислухавши показання потерпілої, свідка і дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України доведена повністю і підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні, яка пояснила, що 25.09.2020 року близько 11-30 год. вона переходила на зелений сигнал світлофора вул. Героїв Праці навпроти ТЦ «Дафі» в м. Харкові. Вона вийшла на пішохідний перехід, коли загорівся зелений дозволяючий сигнал для пішоходів, зліва стояли автомобілі, які пропускали пішоходів, вона дійшла до середини дороги і зненацька почула звук двигуна і на неї наїхав автомобіль в ліву частину, вона опинилася на капоті. Цей автомобіль, який на неї наїхав вона не бачила, він з*явився несподівано. З приводу відшкодування моральної шкоди пояснювала, що внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження, довго лікувалася, не могла працювати, а в неї сім*я і 2 дітей, він обвинуваченого ніякої компенсації не було.
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що 25.09.2020 року близько 11-30 12-00 год. він стояв на вул. Героїв Праці в м. Харкові напроти ТРЦ «Дафі» і зненацька почув удар. Повернувшись він побачив, що пішохід дівчина лежить на землі на пішохідному переході, а автомобіль «VOLKSVAGEN POLO», за кермом якого був ОСОБА_12 стоїть перед нею. Також, він побачив, що для пішоходів горів зелений сигнал світлофора і дівчина потерпіла лежала на середині дороги.

Провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому за ч.1 ст. 286 КК України також підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні, достовірність яких не викликає у суду сумнівів, а саме:
-Рапортом слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 від 26.09.2020 року щодо ДТП 25.09.2020 року та реєстрацію в ЖЄО № 31697. (а.с. 115 )
-Даними в протоколі огляді місця ДТП від 25.09.2020 року, під час якого було оглянуто місце ДТП на вул. Героїв Праці в м. Харкові за участі водія ОСОБА_5 , вилучений транспортний засіб «VOLKSVAGEN POLO», д.з. НОМЕР_1 , виготовлені схема ДТП, фото таблиця. (а.с. 116-126)

-Довідкою щодо надходження на лікування до лікарні невідкладної та швидкої допомоги ОСОБА_10 25.09.2020 року о 12-20 год. після ДТП на вул. Героїв Праці, 14. (а.с. 127).
-Висновком судово-медичного експерта №12-14/800-А/20 від 27.11.2020 року, за яким у ОСОБА_10 у зв*язку з подіями 25.09.2020 року мали місце пошкодження: внутрішньо суглобовий перелом виростка лівої великогомілкової кістки зі зсувом. Дане пошкодження утворилося від дії тупих твердих предметів, могло виникнути в умовах ДТП при обставинах, викладених у постанові, відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як спричиняюче за собою тривалий розлад здоров*я (п.п. 2.2.2. Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). У момент первинного контакту з транспортним засобом постраждала знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні, і була звернена до нього лівою бічною поверхнею тіла. За наявними даними встановити, стояла або рухалася потерпіла, не представляється можливим. (а.с. 132-133).

-Даними в протоколі проведення слідчого експерименту від 21.10.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_14 розказала та показала обставини ДТП 25.09.2020 року, зі схемою до ДТП. (а.с. 134-137).

-Даними у висновку автотехнічної експертизи №7/1692/1693СЕ-20 від 13.11.2020 року, за яким: «у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Polo» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішохода ОСОБА_10 не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань і може бути зроблена слідчим самостійно відповідно до положень Розділу 4 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля «Volkswagen Polo» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконанням ним вимог п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля «Volkswagen Polo» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху та з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з настанням даної події. (а.с. 139-141).

-Даними в протоколі проведення слідчого експерименту від 30.10.2020 року за участі ОСОБА_5 , в ході якого ОСОБА_5 розказав та показав обставини ДТП 25.09.2020 року, зі схемою до ДТП. (а.с. 142-145).

-Даними у висновку авто технічної експертизи №7/1685/1686СЕ-20 від 13.11.2020 року, за яким: «Згідно свідчень свідка ОСОБА_5 відповісти на питання: Як повинен був діяти водій автомобіля «Volkswagen Polo» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 в даній дорожній обстановці відповідно до Правил дорожнього руху, Чи мав він технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання Правил дорожнього руху, Чи маються в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної події?, з технічної точки зору, не представляється можливим (відсутність вихідних даних). Оцінка дій пішохода ОСОБА_10 не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань і може бути зроблена слідчим самостійно відповідно до положень Розділу 4 Правил дорожнього руху. (а.с. 147-149).
Оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, встановленим, що своїми діями, які виразились у порушення Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Суд зазначає, що фактичне заперечення обвинуваченим власної провини у скоєному розцінюється судом як прагнення уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки його провина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України повністю підтверджується сукупністю наведених доказів, достовірність та допустимість яких не викликає у суду сумніву.

При цьому, суд надає оцінку всім доказам, що надані в судовому засіданні, в тому числі і показам обвинуваченого, і фактично його свідчення підтверджують обставини ДТП саме на пішохідному переході та дані про дозволяючий сигнал світлофора для пішоходів, а саме потерпілої ОСОБА_14 .
Посилання обвинуваченого на ті обставини, що він зупинився перед пішохідним переходом, а потім знов поїхав і сталося ДТП шляхом наїзду на пішохода - потерпілу ОСОБА_10 не виключають порушення обвинуваченим ПДР України та його відповідальності за ст. 286 КК України. Також, суд не вбачає в діях потерпілої порушень ПДР, які б могли бути в причинному зв*язку з подіями, що сталися.
Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Всі ці обставини були встановлені судом та знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду доказами, дослідженими судом.
Таким чином, дослідивши всі докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку про провину обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за подіями 25.09.2020 року та відсутність даних про обставини, які б могли спростувати наявність причинного зв*язку між діями водія ОСОБА_5 та подією, що відбулася і наявністю середньої тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 від ДТП.
На підставі викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, дані про особу обвинуваченого, його поведінку під час ДТП та під час розгляду справи, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, його вік та стаж керування транспортним засобом, відсутність відомостей про стан алкогольного або наркотичного сп*яніння у ОСОБА_5 під час ДТП 25.09.2020 року.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше судимий 24.12.2008 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 30.01.2012 року по відбуттю покарання, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, не одружений, має на утриманні малолітню дочку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працевлаштований, з його слів працює неофіційно в службі таксі, про що не надано жодних документів, зареєстрований та проживає в м. Харкові, де характеризується задовільно.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких вчинено, особу винного, відсутність обставин, які обтяжують та пом*якшують покарання обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції, встановленої ч.1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
При вирішенні даного питання суд враховує відсутність у обвинуваченого офіційної роботи, пов*язаної з правом керування транспортними засобами, як єдиного заробітку та відсутність даних про належність автомобіля саме обвинуваченому. При цьому, суд також зауважує, що посилання обвинуваченого на ті обставини, що він працює в службі таксі нічим не підтверджено під час розгляду справи, є голослівним.
Підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає за обставин, вказаних раніше.
Однак, в силу вимог ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки.
При вирішенні цього питання суд враховує, що ОСОБА_5 має малолітню дитину на утриманні, виявляв бажання в судових дебатах відшкодовувати в подальшому шкоду потерпілій, а тому, з врахуванням всіх цих обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення судових автотехнічних експертиз у загальному розмірі 3922,80 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, з даного приводу клопотань прокурором заявлено не було.
Стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст. 129 ЦПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Позивач ОСОБА_10 пред*явила цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди у зв*язку з отриманими ушкодженнями, переживанням, лікуванням внаслідок ДТП, в якому винний ОСОБА_5 у розмірі 100000 грн. Також, ОСОБА_10 вказувала, що пред*являючи вимоги про моральну шкоду до винної особи ОСОБА_5 , вимоги майнової шкоди не пред*являє до нього, оскільки з цього питання звернулась безпосередньо до страхової компанії, в якій була застрахована відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП.

З позовними вимогами потерпілої обвинувачений не погодився, вказуючи, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не доведені та є завищеними.

Третя особа, яка залучена судом - ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» або її представник в судове засідання не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, ніяких заяв до суду не подали.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому, суд зазначає, що обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Судом встановлено та учасниками судового розгляду не оспорюється, що під час ДТП 25.09.2020 року цивільна відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» на підставі полісу №160562665.
Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як вбачається з позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 , вона пред*явила позовні вимоги під час розгляду кримінальної справи про відшкодування моральної шкоди до винної особи обвинуваченого ОСОБА_5 у розмірі 100000 грн.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини події ДТП, яка сталася з провини обвинуваченого і є в причинному зв*язку з тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, які отримала потерпіла, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що в результаті ДТП ОСОБА_10 завдано моральних та фізичних страждань у зв*язку з отриманими тілесними ушкодженнями, що спричинило для неї фізичні страждання, лікування та понесені витрати, і дані обставини підтверджуються наданими до суду виписками про лікування та даними про отримані травми.
Також, суд враховує, що обвинувачений не відшкодував потерпілій будь-яких витрат на відшкодування майнових збитків або моральної шкоди, а потерпіла з її слів має родину, двох дітей і протягом тривалого часу не могла працювати та доглядати дітей, оскільки була прикута до ліжка.
Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню частково на суму 50000 грн., враховуючи, крім іншого і зменшення суми відшкодувань на розмір 5 відсотків страхової виплати, яка може бути виплачена страховою компанією, в якій застрахована відповідальність обвинуваченого. І саме таку суму моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого суд вважає обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
Ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання по ч.1 ст. 286 КК України у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Звільнити ОСОБА_5 від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз №№7/1692/1693СЕ-20 від 13.11.2020, 7/1685/1686СЕ-20 від 13.11.2020 у загальному розмірі 3922,80 грн.
Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000 грн.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1