Дата документу 21.02.2022 Справа № 331/1316/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/1316/15-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/449/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 21 лютого 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карла Маркса Бердянського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 329, ч. 1 ст. 367 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

Статтею 1 Закону України "Про державну таємницю" визначено, що державна таємниця це вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні держави.

Згідно статей 27, 28 зазначеного Закону доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання.

Громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний:

- не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

- виконувати вимоги режиму секретності;

- додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Відповідно до статті 39 вказаного Закону посадові особи та громадяни, винні у втраті документів та інших матеріальних носіїв секретної інформації несуть відповідальність згідно із законом.

Так, відповідно до наказу прокурора Запорізької області № 486 від 07.06.2012 року ОСОБА_7 призначено на посаду старшого прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» співробітники органів прокуратури являються працівниками правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_7 , займаючи зазначену посаду у правоохоронному органі, постійно виконував функції представника влади та у відповідності з ч. 1 Примітки до ст. 364 КК України був службовою особою.

Відповідно до п. 1.4 Наказу Мелітопольського міжрайонного прокурора № 20 від 04.11.2014 року «Про розподіл обов`язків між оперативними працівниками Мелітопольської міжрайонної прокуратури» за старшим прокурором міжрайпрокуратури ОСОБА_7 закріплено обов`язки щодо здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування Мелітопольським МВ ГУМВС України в області у формі процесуального керівництва, а також участь у розгляді слідчим суддею клопотань з питань досудового розслідування кримінальних правопорушень зазначеного міськвідділу міліції.

Розпорядженням УСБУ в Запорізькій області № 128д від 19.10.2012 року ОСОБА_7 надано допуск до державної таємниці за формою 2 для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "цілком таємно" та "таємно".

Наказом прокурора Запорізької області № 299дск від 23.10.2012 року ОСОБА_7 надано доступ до інформації за грифами "цілком таємно" та "таємно".

23.10.2012 року ОСОБА_7 під розпис взято на себе зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці щодо виконання вимог Закону України "Про державну таємницю", вимог режиму секретності, а також поінформованості про відповідальність за порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці.

У зв`язку з цим, з 23.10.2012 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді старшого прокурора Мелітопольської міжрайпрокуратури, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці.

Встановлено, що постановою заступника Мелітопольського міжрайпрокурора від 06.11.2014 року ОСОБА_7 призначений прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області № 005206 від 05.11.2014 року за ч. 2 ст. 307 КК України.

12.11.2014 року ОСОБА_7 у приміщенні кабінету № 27 режимно-секретної частини Мелітопольської міжрайпрокуратури склав як процесуальний прокурор у вищевказаному кримінальному провадженні два клопотання до слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області по два примірника кожний про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій: аудіо-, відеоконтроль особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Того ж дня головним спеціалістом з питань захисту державних таємниць Мелітопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 зазначені клопотання зареєстровані у Журналі підготовлених секретних документів Мелітопольської міжрайонної прокуратури під № 463т та № 464т відповідно, після чого видані ОСОБА_7 з метою їх передачі до Апеляційного суду Запорізької області для розгляду по суті.

Окрім цього, ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 складені ним два доручення № 465т та № 466т на адресу Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області на проведення негласних слідчих (розшукових) дій та печатку РСО Мелітопольської міжрайпрокуратури "Для пакетів №2".

Після цього, ОСОБА_7 близько 13 години спільно зі старшим оперуповноваженим СБНОН Мелітопольського МВ ГУМВС України в області ОСОБА_9 на автомобілі останнього прибув до приміщення Апеляційного суду Запорізької області.

Того ж дня, після розгляду та задоволення слідчим суддею Апеляційного суду Запорізької області вищевказаних клопотань № 463т та № 464т, були винесені відповідні ухвали у трьох примірниках, які містять відомості, що становлять державну таємницю у сфері державної безпеки і охорони правопорядку. У зв`язку з цим, слідчим суддею відповідно до статті 4.12.5 Вводу відомостей, що становлять державну таємницю та мають ступень секретності "таємно", вказаним ухвалам надано гриф секретності "таємно".

Після цього, головним спеціалістом відділу режимно-секретної роботи апарату Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_10 ухвали про надання дозволу на проведення негласної слідчої розшукової дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж зареєстровані у журналі обліку підготовлених документів за № 08/9994т, а ухвали про надання дозволу на проведення негласної слідчої розшукової дії - аудіо-, відеоконтролю особи за № 08/9995т.

Після цього, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що він не має права самостійно отримувати та транспортувати документи, що мають гриф секретності "таємно", у порушення вимог ст. 28 Закону України "Про державну таємницю", пунктів 317, 318 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013 року, отримав від головного спеціаліста відділу режимно-секретної роботи апарату апеляційного суду ОСОБА_10 перший та другий примірники вищевказаних ухвал слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області № 08/9994т та № 08/9995т, про що розписався у журналі обліку врученої секретної кореспонденції № 08ср-22н/т (запис № 2543), скріпивши свій підпис печаткою РСО Мелітопольської міжрайпрокуратури "Для пакетів №2", та поклав до свого чорного шкіряного портфелю.

Після цього, ОСОБА_7 передав співробітнику міліції ОСОБА_11 доручення № 465т та № 466т, а також примірники №2 ухвал Апеляційного суду Запорізької області № 08/9994т та № 08/9995т для їх подальшої передачі на виконання.

Близько 20 години ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 на автомобілі останнього прибув до м. Мелітополя та вийшов з нього біля автозаправної станції, розташованої на відстані 200-300 метрів після в`їзду до м. Мелітополя. При цьому, портфель з документами та печаткою ОСОБА_7 забрав з собою.

За попередньою домовленістю з ОСОБА_12 , останній під`їхав до зазначеної автозаправної станції на автомобілі "Тойота Ауріс", д.н. НОМЕР_1 , до якого сів ОСОБА_7 .

Після цього, близько 21 години ОСОБА_7 , порушуючи обов`язки громадянина, якому надано доступ та допуск до державної таємниці, а також порядок поводження з документами, що містять державну таємницю, передбачені ст. 28 Закону України "Про державну таємницю" та пунктами 116, 318 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, підприємствах, в установах і організаціях, не повернувши наявну у нього в портфелі таємну документацію (примірники №1 ухвал слідчого судді апеляційного суду Запорізької області № 08/9994т та № 08/9995т від 12.11.2014 року) до режимно-секретного органу Мелітопольської міжрайонної прокуратури, спільно з ОСОБА_12 на вищевказаному автомобілі "Тойота Ауріс" прибув до кафе "Тріо", розташованого по вул. Гоголя, буд. 107 у м. Мелітополі.

Продовжуючи порушення вищевказаних нормативно-правових актів, ОСОБА_7 , у порушення встановленого порядку поводження з документами, що містять державну таємницю, через несумлінне ставлення до обов`язків громадянина, якому надано допуск та доступ до державної таємниці, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи обов`язок і можливості їх передбачити, не вжив заходів щодо збереження ввірених йому ухвал слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області № 08/9994т та № 08/9995т від 12.11.2014 року, що мають гриф секретності "таємно", та перебували у його чорному шкіряному портфелі, залишив його на передньому пасажирському сидінні.

Близько 23 години ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_12 вийшли з кафе та виявили, що скло переднього пасажирського вікна автомобіля "Тойота Ауріс", д.н. НОМЕР_1 , розбито, а з його салону зник чорний шкіряний портфель з вищевказаними документами.

Вищевказані дії ОСОБА_7 призвели до фактичної втрати ним ухвал Апеляційного суду Запорізької області за реєстраційними номерами 08/9994т та 08/9995т від 12.11.2014 року, які містять відомості про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно особи у кримінальному провадженні, у зв`язку з цим становлять державну таємницю у сфері державної безпеки і охорони правопорядку, чим створена реальна можливість завдання шкоди інтересам національної безпеки України шляхом ознайомлення з вказаними ухвалами суду сторонніх осіб.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у тому, що у період з жовтня 1999 року по 12.01.2015 року ОСОБА_7 працював в органах прокуратури. Відповідно до наказу прокурора Запорізької області № 486 від 07.06.2012 року ОСОБА_7 призначено на посаду старшого прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури.

Наказом прокурора Запорізької області № 6к від 12.01.2015 року ОСОБА_7 звільнений з вказаної посади.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» співробітники органів прокуратури являються працівниками правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_7 , займаючи зазначену посаду у правоохоронному органі, постійно виконував функції представника влади та у відповідності з ч. 1 Примітки до ст. 364 КК України був службовою особою.

Відповідно до присяги, прийнятої ОСОБА_7 10.02.2011 року, він присягнувся неухильно дотримуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України, сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Відповідно до п. 1.4 Наказу Мелітопольського міжрайонного прокурора № 20 від 04.11.2014 року "Про розподіл обов`язків між оперативними працівниками Мелітопольської міжрайонної прокуратури" за старшим прокурором міжрайпрокуратури ОСОБА_7 закріплено обов`язки щодо здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування Мелітопольським МВ ГУМВС України в області у формі процесуального керівництва, а також участі у розгляді слідчим суддею клопотань з питань досудового розслідування кримінальних правопорушень зазначеного міськвідділу міліції.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва уповноважений мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються розслідування.

Пунктом 7 частини 1 статті 15 Закону України "Про прокуратуру" у редакції від 24.08.2014 року передбачено, що Генеральний прокурор України видає обов`язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення та інструкції.

Відповідно до п. 1.17 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України № 3 від 15.01.2013 року, порушення вимог цієї інструкції, а також недбале зберігання службових документів тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно п. 2.3 та п. 2.8 зазначеної Інструкції приймання та передавання вхідних та вихідних документів на всіх етапах проходження здійснюється через працівника секретаріату, канцелярії з обов`язковою відміткою у відповідних книгах обліку. Працівники прокуратури, які отримали документи без реєстрації у прокуратури, повинні невідкладно особисто або за участі працівника канцелярії передати такі документи у відповідний підрозділ (працівнику) секретаріату для здійснення реєстрації у загальному порядку.

Пунктом 4.4.1 Інструкції передбачено, що матеріали кримінальних проваджень, витребувані у порядку нагляду, реєструються централізовано секретаріатом у загальному порядку у відповідних книгах обліку.

Згідно пунктів 4.4.5, 4.4.6, 7.14 Інструкції пересилка (доставляння) матеріалів кримінальних проваджень здійснюється лише фельд`єгерським зв`язком, бандероллю (посилкою) або кур`єром (уповноваженим працівником прокуратури). У разі доставки матеріалів кримінальних проваджень кур`єром забороняється передача їх із рук у руки без відповідної реєстрації та обліку в секретаріаті та канцелярії.

Окрім того, згідно пунктів 18.2.15 та 18.2.17 Інструкції працівники, які отримали печатки та штампи для виконання покладених на них службових обов`язків, несуть персональну відповідальність за їх збереження та правильність використання. У неробочий час гербова, інші печатки та штампи зберігаються виключно в сейфах відповідальних працівників або у спеціально відведених для цього приміщеннях підрозділів діловодства, які належно зачиняються та охороняються.

Однак встановлено, що постановою заступника Мелітопольського міжрайпрокурора від 06.11.2014 року ОСОБА_7 призначений прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області № 0005206 від 05.11.2014 року за ч. 2 ст. 307 КК України.

12.11.2014 року у першій половині дня ОСОБА_7 , неналежним чином виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, у порушення вимог п.п. 2.3, 2.8, 4.4.1, 4.4.5 та 4.4.6 вищевказаної Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, на свій усний запит отримав від слідчого СВ Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області матеріали вищевказаного кримінального провадження № 0005206. При цьому, ОСОБА_7 зазначені матеріали провадження працівнику канцелярії Мелітопольської міжрайпрокуратури для реєстрації та обліку у відповідному журналі не передав та про факт їх отримання не повідомив.

Після чого, того ж дня у приміщенні кабінету № 27 режимно-секретної частини Мелітопольської міжрайпрокуратури ОСОБА_7 склав як процесуальний прокурор у вищевказаному кримінальному провадженні два примірника клопотання до слідчого судді апеляційного суду Запорізької області № 463т про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю особи, а також два примірника клопотання № 464т щодо надання дозволу на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.

Того ж дня, головним спеціалістом з питань захисту державних таємниць Мелітопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 зазначені клопотання видані ОСОБА_7 з метою їх передачі до апеляційного суду Запорізької області для розгляду по суті.

Крім цього, ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 складені ним два доручення № 465т та № 466т на адресу Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також печатку РСО Мелітопольської міжрайпрокуратури "Для пакетів №2" з метою отримання ним в апеляційному суді Запорізької області відповідних ухвал у разі задоволення вищевказаних клопотань № 463т та № 434т.

Про отримання клопотань № 463т та № 464т, а також печатки ОСОБА_7 розписався у реєстрі № 280 від 12.11.2014 року на кореспонденцію, що направляється через фельд`єгерську службу.

Після цього, ОСОБА_7 близько 13 години спільно зі старшим оперуповноваженим СБНОН Мелітопольського МВ ГУМВС України в області ОСОБА_11 на автомобілі останнього прибув до приміщення апеляційного Запорізької області. При цьому, ОСОБА_7 мав при собі чорний шкіряний портфель, у якому перебували вищевказані клопотання № 463т та № 364т від 12.11.2014 року, печатка "Для пакетів №2", а також матеріали кримінального провадження № 0005206 від 05.11.2014 року, що є грубим порушенням вищевказаного порядку пересилки (доставляння) кримінальних проваджень, передбаченого Інструкцією з діловодства в органах прокуратури України.

Після розгляду та задоволення слідчим суддею апеляційного суду Запорізької області зазначених клопотань, ОСОБА_7 отримав у відділі режимно-секретної роботи апарату апеляційного суду Запорізької області перший та другий примірники ухвали слідчого судді апеляційного суду Запорізької області № 08/9994т про надання дозволу на проведення негласної (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а також перший та другий примірники ухвали слідчого судді апеляційного суду Запорізької області № 08/9995т про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи, які містять гриф секретності "таємно", про що розписався у журналі обліку врученої секретної кореспонденції № 08ср-22н/т (запис № 2543), скріпивши свій підпис печаткою режимно-секретного органу Мелітопольської міжрайпрокуратури "Для пакетів №2", та поклав їх і печатку до свого портфелю.

Після цього, ОСОБА_7 передав співробітнику міліції ОСОБА_11 доручення № 465т та № 466т, а також примірники №2 ухвал апеляційного суду Запорізької області № 08/9994т та № 08/9995т для їх подальшої передачі на виконання.

Близько 20 години ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 на автомобілі останнього прибув до м. Мелітополя та вийшов з нього біля автозаправної станції, розташованої на відстані 200-300 метрів після в`їзду до м. Мелітополя. При цьому, портфель з документами та печаткою ОСОБА_7 забрав з собою.

За попередньою домовленістю з ОСОБА_12 , останній під`їхав до зазначеної автозаправної станції на автомобілі "Тойота Ауріс", д.н. НОМЕР_1 , до якого сів ОСОБА_7 .

Після цього, близько 21 години ОСОБА_7 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки, передбачені п.п. 1.17, 18.2.15, 18.2.17 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, щодо забезпечення зберігання матеріалів кримінального провадження та печатки РСО Мелітопольської міжрайпрокуратури, через несумлінне ставлення до них, не повернувши до приміщення Мелітопольської міжрайпрокуратури наявні у нього в портфелі примірники №1 ухвал слідчого судді апеляційного суду Запорізької області № 08/9994т та № 08/9995т від 12.11.2014 року, які мають режим секретності "таємно", матеріали кримінального провадження № 0005206 від 05.11.2014 року, а також печатку режимно-секретного органу Мелітопольської міжрайпрокуратури "Для пакетів №2", спільно з ОСОБА_12 на вищевказаному автомобілі "Тойота Ауріс" прибули до кафе "Тріо", розташованого по вул. Гоголя, буд. 107 у м. Мелітополі.

Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_7 , продовжуючи неналежним чином виконувати свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи обов`язок і можливості їх передбачити, не вжив заходів щодо збереження матеріалів кримінального провадження № 0005206 від 05.11.2014 року та печатки "Для пакетів №2", які перебували у його чорному шкіряному портфелі, залишив його на передньому пасажирському сидінні.

Близько 23 години ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_12 вийшли з кафе та виявили, що скло переднього пасажирського вікна автомобіля "Тойота Ауріс", д.н. НОМЕР_1 , розбито, а з його салону зник чорний шкіряний портфель з вищевказаними документами та печаткою.

У зв`язку з викладеним, службова недбалість ОСОБА_7 , яка виразилась у неналежному виконанні ним своїх службових обов`язків щодо належного зберігання службових документів та отриманої для виконання покладених на нього посадових обов`язків печатки, призвела до фактичної втрати ним матеріалів кримінального провадження № 0005206 від 05.11.2014 року та печатки РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури "Для пакетів №2", чим було підірвано авторитет правоохоронних органів та спричинено істотну шкоду охоронюваним законом інтересам держави.

Органом досудового розслідування зазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковані як неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам, тобто за ч. 1 ст. 367 КК України - службова недбалість.

Районний суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів наявності у діянні обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, у якому він обвинувачується, зокрема: спричинення істотної шкоди як наслідків його дій, у зв`язку з чим вважав за необхідне визнати ОСОБА_7 невинуватим та виправдати у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за вказаним епізодом кримінального правопорушення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з роботою з документами, що містять державну таємницю, строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного та додаткового покарання за ч. 1 ст. 329 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та виправданий за недоведеністю у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання ухвалено скасувати.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинуваченийне погоджується з оскаржуваним вироком в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про його винуватість, відсутність в діянні складу кримінального правопорушення та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить скасувати вирок суду в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, та закрити в цій частині кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що до матеріалів кримінального провадження не долучено посадової інструкції чи іншого документу, який би свідчив про покладення на ОСОБА_7 обов`язків, що пов`язані з забезпеченням охорони державної таємниці та контролю за охороною державної таємниці, збереження, передачі, транспортування та обліку матеріальних носіїв секретної інформації. У письмовому «Зобов`язанні громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці» ОСОБА_7 також відсутні такі зобов`язання.

Суд не надав належної оцінки показам головних свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Так, свідки надали свідчення, про те, що: повноваження працівника РСО не можуть передаватись та відповідно не передавались ОСОБА_7 ; доставляння секретної кореспонденції за межі міста можливо у виключних випадках саме працівником РСО, у супроводі озброєної охорони; працівник РСО порушила порядок доставляння секретної документації за межі міста. Однак, судом оцінку зазначених свідчень об`єктивно не надано, натомість вказано, що зазначені докази в повній мірі доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 329 КК України.

Судом при ухваленні вироку проігноровані положення ст. 21 Закону України «Про державну таємницю» у відповідності до яких передача функцій РСО будь-яким іншим підрозділам державного органу, установи, організації не допускається. У зв`язку із тим, що зазначена передача функцій РСО у законний спосіб не могла бути здійснена, то й особі, яка не є працівником РСО (процесуальному прокуророві ОСОБА_7 ) зазначені секретні документи для перевезення не могли бути довірені.

Вказує, що суб`єктом злочину за ст. 329 КК України може бути особа, якій документи були довірені, що було обумовлено службовими функціями. Тобто, він повинен був мати службові функції щодо перевезення та транспортування секретних документів, яких він, як процесуальний прокурор не мав; та ці документи повинні були передані (довірені) йому саме у законний спосіб, якого, у відповідності до вимог чинного законодавства не існує. У Порядку організації режиму секретності у державних органах № 939 від 13.12.2013 року не передбачено можливості виконання функцій з відправлення секретних документів будь-ким, окрім фельд`єгерів чи працівників РСО. Отже, передача документів особі, яка не має службових повноважень та функцій щодо їх транспортування та перевезення, здійснена у незаконний спосіб свідчить про те, що він не є суб`єктом злочину за ч. 1 ст. 329 КК України.

Також зазначає, що суд не надав належної оцінки тому факту, що у обвинувальному акті та у висновку про службове розслідування від 12.12.2014 року, який був покладений у обґрунтування ухвалення обвинувального вироку, взагалі не міститься посилань на певні положення пунктів 317, 318 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, які допущені саме ним.

Судом також не надано належної оцінки тому факту, що документи у нього були вкрадені. Для кваліфікації злочину за ст. 329 КК України має істотне значення, чи сталася втрата вказаних матеріальних носіїв секретної інформації внаслідок дій або бездіяльності особи, яка здійснювала володіння ними, чи внаслідок умисних дій інших осіб (крадіжки документа третьою особою). Втрата сталась в результаті крадіжки, його вини у тому, що документ вкрадено третьою особою, немає, що, у свою чергу, виключає можливість його притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 329 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився. При цьому, надав суду заяву, в якій просить розгляд провадження за його апеляційною скаргою проводити без його участі, на задоволенні його апеляційної скарги наполягає.
Враховуючи дані обставини та з урахуванням відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, апеляційний суд відповідно до положень ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого. Зазначив, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 329 КК України. ОСОБА_7 був процесуальним керівником у кримінальному провадженні, транспортував довірені йому документи. Проте, обвинувачений не відвіз їх до роботи, а поїхав з документами відпочивати у кафе.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, слід зауважити, що вирок суду в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК України учасниками провадження не оспорюється, що згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, не передбачає ревізії апеляційною інстанцією.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, за викладених у вироку обставин, за які його засуджено, ґрунтуються на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

Районний суд навів у вироку всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав власних висновків.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення вказав про невизнання провини, відмовившись від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.

Разом з тим, не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї провини у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 329 КК України, та доводи, викладені в його апеляційній скарзі з цього приводу, спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

З цього приводу судова колегія звертає увагу, що правильність відображених у вироку показів свідків, письмових доказів, обвинувачений не спростовує.

За показаннями свідка ОСОБА_8 - спеціаліста режимно-секретного відділу Мелітопольської міжрайонної прокуратури, у 2014 році у прокуратурі працював ОСОБА_7 на посаді старшого прокурора, який готував клопотання до слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у межах кримінального провадження. Вона за своїми функціональними обов`язками зареєструвала вказані клопотання та передала їх ОСОБА_7 під розпис, а він із цими документами поїхав до Апеляційного суду Запорізької області. Назад документи він не повернув. Наступного дня вона дізналась, що документи були викрадені.

Окремо зазначила, що відповідно до Порядку документи із грифом «Таємно» повинні пересилати фельд`єгерським зв`язком або працівником РСВ у супроводі охорони та на службовому автомобілі, однак на той момент склалась така практика, що усі складені прокурорами документи вони возили самостійно, договору із фельд`єгерською службою у них не було. Оскільки документи були упаковані, вручені прокурору, який мав доступ до документів із грифом «Таємно», він їхав до м. Запоріжжя у супроводі працівника оперативного підрозділу поліції, який мав табельну зброю, усі вимоги Порядку дотримані.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що у 2014 році вона працювала інспектором відділу режимно-секретної служби Мелітопольського відділу поліції. Приблизно о 19 годині 12.11.2014 року оперуповноважений їх відділу ОСОБА_11 їй на робоче місце привіз пакет із секретною документацією - ухвалами Апеляційного суду Запорізької області про надання дозволу на проведення НСРД, вона його поклала до сейфу, а наступного дня зареєструвала у встановленому законом порядку. Пізніше вона дізналась, що оригінали ухвал були втрачені прокурором ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона працює на посаді начальника режимно-секретного відділу апарату Апеляційного суду Запорізької області. Восени 2014 року до них із клопотаннями приїхав прокурор Мелітопольської прокуратури та здав їх до канцелярії, після чого вони їх зареєстрували та передали слідчому судді. Після розгляду клопотань вони підготували ухвали слідчого судді та видали усі документи, які були запаковані у спец пакет ОСОБА_7 під його особистий розпис. ОСОБА_7 їздив у супроводі оперативного працівника поліції. Оскільки він був власником інформації із грифом «Таємно», вона не бачила порушень у переданні саме йому ухвал слідчого судді.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона працювала головним спеціалістом відділу РСР Апеляційного суду Запорізької області та приймала у ОСОБА_7 - прокурора Мелітопольської прокуратури, клопотання про надання дозволу на проведення НСРД реєструвала вона, а ухвали слідчого судді видавала вже ОСОБА_10 . Оскільки ОСОБА_7 був суб`єктом звернення із клопотаннями, приїжджав із печаткою та йому були довірені документи із грифом «Таємно», вони вважали, що він наділений повноваженнями забрати ці документи як представник режимно-секретного відділу. Така практика передання документів існувала з 1996 року, оскільки матеріальної можливості надсилати документацію фельд`єгерською службою не було.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працював оперативним працівником Мелітопольського відділу поліції та знав ОСОБА_7 , як прокурора Мелітопольської прокуратури. У листопаді 2014 року ОСОБА_7 йому зателефонував та запитав, хто буде їхати до м. Запоріжжя, оскільки йому необхідно було добратися до Апеляційного суду Запорізької області. Він погодився його підвезти до приміщення суду. Повернувшись до м. Мелітополя, ОСОБА_7 попросив його висадити, при цьому, віддав йому пакет із документами, який він доставив до Мелітопольського відділу поліції. Пізніше він дізнався, що у той день у ОСОБА_7 викрали портфель із документами.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що 12.11.2014 року після роботи він з ОСОБА_7 приїхали до кафе «Тріо» у м. Мелітополі. Він був на своєму автомобілі «Тойота», який припаркував біля кафе. Через деякий час він вийшов із кафе та побачив, що в автомобілі розбито скло. ОСОБА_7 повідомив, що у його портфелі, який він залишив в автомобілі, перебували важливі документи. Вони намагались власними силами розшукати портфель, однак не змогли.

За показами свідка ОСОБА_16 , яка працює у готелі «Тріо», у ранковий час до них приїхали двоє чоловіків та замовили каву. Вона побачила, що у їх автомобілі розбито вікно.

Також зазначила, що вона впізнала ОСОБА_7 , як одного з чоловіків, які приїздили до них у ранковий час.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що він працював слідчим у Мелітопольському відділі поліції, а ОСОБА_7 був на той час старшим прокурором. У 2014 році він розслідував кримінальне провадження за ч. 2 ст. 307 КК України та передав його прокурору ОСОБА_7 , для того, щоб той отримав ухвали слідчого судді на проведення НСРД.

Також зазначив, що йому відомо про те, що частина документів була втрачена, але згодом відновлена та завершено розслідування, обвинувачений у вказаному проваджені був засуджений.

За показаннями свідка ОСОБА_18 , яка працювала у Мелітопольській міжрайонній прокуратурі на посаді секретаря інспектора та до обов`язків якої входила реєстрація вхідних та вихідних документів, усі кримінальні провадження відповідальні особи отримували під підпис у журналі. До роботи із документами із грифом «Таємно» вона відношення не мала.

З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що він займав посаду прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури, у його підпорядкуванні працював старшим прокурором ОСОБА_7 13.11.2014 року приблизно о 10 годині йому зателефонував ОСОБА_7 та повідомив про те, що під час перебування у кафе у нього викрали портфель із документами, який знаходився в автомобілі. Він доповів про це керівництву, яке і призначило проведення службової перевірки. На той момент у прокуратурі працював один працівник режимно-секретного відділу, її функції не на кого більше не покладались. Однак, згідно практики, яка склалась, саме процесуальні прокурори отримували в РСВ пакет із документами із грифом «таємно» та перевозили їх до апеляційного суду, а після розгляду клопотань, повертали отримані документи до РСВ. Разом із собою прокурори брали печатки. Окремих наказів з цього приводу не виносилось. Рішення отримати документи та повезти їх до Апеляційного суду Запорізької області було прийнято ОСОБА_7 самостійно.

Свідок ОСОБА_19 у суді пояснив, що він працював командиром патрульної служби АДРЕСА_2 . Восени 2014 року йому зателефонував ОСОБА_12 , який попросив зробити орієнтування підлеглих працівників на крадіжку портфеля із документами, на що він виконав його прохання.

Допитаний свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні зазначив, що восени 2014 року йому зателефонував ОСОБА_7 та повідомив про крадіжку його портфеля із документами. Так як він працював начальником кримінальної поліції Мелітопольського відділу поліції, він разом із своїм заступником ОСОБА_21 виїжджали на місце події, вживали заходи щодо розшуку викраденого майна та злочинів, однак портфель не знайшли.

Аналогічні пояснення щодо обставин крадіжки портфеля ОСОБА_7 та результатів розшуку майна надав у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , зазначивши, що ані за допомогою оперативних заходів, ані слідчих дій знайти злочинця та викрадене майно не вдалось.

Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань вказаних свідків чи підстав вважати, що свідки оговорили обвинуваченого районний суд не встановив.

Об`єктивних обставин для протилежного висновку не вбачається і із доводів апеляційної скарги.

Крім показань свідків, вина обвинуваченого також підтверджується і сукупністю об`єктивних письмових доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема:
- висновком про службове розслідування за фактом порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці в Мелітопольській міжрайонній прокуратурі від 12.12.2014 року, у ході якого було встановлено, що ухвали Апеляційного суду Запорізької області, в яких містяться відомості, що становлять державну таємницю, відповідають ст. 4.12.5 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та мають ступінь секретності «Таємно», витік яких може завдати шкоди інтересам національної безпеки України у сфері державної безпеки і охорони правопорядку, оскільки в них містяться відомості щодо надання дозволу про проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно особи по кримінальному провадженню. Втрачені матеріальні носії інформації (копії ухвал Апеляційного суду Запорізької області) на даний час не виявлено, необхідність їх розшуку вважаємо припинити за умови вичерпання всіх можливих заходів розшуку. Працівники Мелітопольської міжрайонної прокуратури, які причетні до втрати матеріальних носіїв секретної інформації, грубо порушили вимоги п. 318 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року № 393, з питань відправлення секретних документів з використанням неслужбового транспортного засобу, не використавши засоби зв`язку, відхилення від складеного маршруту доставки секретної кореспонденції, повернення до РСО отриманої секретної кореспонденції, не повернення відповідного реєстру з підписом одержувача і відбитком печатки «для пакетів» за отримання зданих до Апеляційного суду Запорізької області клопотань, а також головне доповіді керівнику та працівнику РСО про факт доставки секретних документів до адресату та отриманих, але не довезених до РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури (т. 1 а.п. 120-127);
- особовою карткою громадянина про надання допуску та доступу до державної таємниці, відповідно до якої ОСОБА_7 19.10.2012 року надано допуск за формою 2 (два), а 23.10.2012 року надано доступ до інформації з грифом секретності «цілком таємно», «таємно» (т. 1 а.п. 128);
- копією зворотнього боку аркуша 77 журналу обліку врученої секретної кореспонденції Апеляційного суду Запорізької області, на якому міститься запис № 2543 про отримання 12.11.2014 року прокурором Мелітопольської міжрайпрокуратури ОСОБА_7 у відділі режимно-секретної роботи апарату апеляційного суду Запорізької області документів примірників № 1, 2 (т. 1 а.п. 169);
- журналом обліку печаток та штампів Мелітопольської міжрайпрокуратури, у якому міститься запис від 13.11.2014 року про те, що печатка «для пакетів № 2» РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури втрачена (т. 1 а.п. 172-174);
- матеріалами кримінального провадження № 0005206, які містять у собі копію витягу з ЄРДР № 0005206 від 05.11.2014 року та копію постанови заступника Мелітопольського міжрайонного прокурора ОСОБА_22 від 06.11.2014 року, згідно якої для здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0005206 призначений старший прокурор Мелітопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 177-178);
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 14.01.2015 року, під час якого у Мелітопольській міжрайонній прокуратурі було вилучено реєстр № 280 від 12.11.2014 року (проміжний), згідно якого ОСОБА_7 отримав 12.11.2014 року для передачі в Апеляційний суд Запорізької області клопотання з № на пакетах 463т та 464т та штамп РСО «Для пакетів № 2», та зобов`язанням громадянина України, в зв`язку з допуском до державної таємниці від 23.08.2012 року, ОСОБА_7 під розпис взято на себе зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці щодо виконання вимог Закону України «Про державну таємницю» вимог режиму секретності, а також поінформованості про відповідальність за порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці (т. 1 а.п. 188-192);
- протоколом засідання експертної комісії прокуратури Запорізької області від 12.11.2014 року, згідно рішення якої копії ухвал Апеляційного суду Запорізької області по кримінальному провадженню № 0005206 за реєстраційними номерами № 08/9994т та № 08/9995т від 12.11.2014 року на 2 аркушах кожний, примірники № 3 з грифом секретності «Таємно», мають відомості, що становлять державну таємницю відповідно до ст. 4.12.5 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (т. 1 а.п. 194-195);
- актом за результатами експертної оцінки матеріальних носіїв інформації № 581 від 12.12.2014 року, за результатами якої встановлено, що відомості, які містяться в ухвалах Апеляційного суду Запорізької області за реєстраційними номерами 08/9994т та 08/9995т від 12.11.2014 року на 2 аркушах кожний, примірники № 3, гриф секретності «Таємно», становлять державну таємницю у сфері державної безпеки і охорони правопорядку та відповідають статті 13. 4.12.5 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та мають ступінь секретності «Таємно». Витік зазначених відомостей може завдати шкоди інтересам національної безпеки України у сфері державної безпеки і охорони правопорядку, оскільки в них містяться відомості щодо надання дозволу про проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно особи по кримінальному провадженню № 0005206 (т. 1 а.п. 196-197);
- довідкою в.о. начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області б/н від 18.08.2014 року та копії наказу № 486к від 07.06.2012 року з червня 2012 року ОСОБА_7 займав посаду старшого прокурора Мелітопольської міжрайонної прокуратури Запорізької області (т. 1 а.п. 198-200);
- довідкою № 1 від 15.12.2014 року, виданої начальником РСО Мелітопольської міжрайонної прокуратури ОСОБА_8 , про те, що ОСОБА_7 наказом від 19.10.2012 року № 128Д надано допуск до державної таємниці за формою 2 (т. 1 а.п. 203);
- наказом № 20 від 04.11.2014 року Мелітопольського міжрайонного прокурора «Про розподіл обов`язків між оперативними працівниками Мелітопольської міжрайонної прокуратури», згідно якого за старшим прокурором міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 закріплене виконання, в тому числі, таких обов`язків: здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування Мелітопольським МВ ГУМВС України в області у формі процесуального керівництва; внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у межах повноважень у кримінальних провадженнях, які перебувають у його провадженні (у яких здійснюється процесуальне керівництво); участь у розгляді слідчим суддею клопотань з питань досудового розслідування кримінальних правопорушень Мелітопольським МВ ГУМВС в області (т. 1 а.п. 204-217).

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, доведеність його вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями свідків та письмовими доказами, які узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченого, а об`єктивні дії обвинуваченого проаналізовані в контексті ст. 329 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б свідчили про покладення на нього обов`язків, що пов`язані із забезпеченням охорони державної таємниці та контролю за охороною державної таємниці, збереження, передачі, транспортування та обліку матеріальних носіїв секретної інформації, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Так, допитана свідок ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_7 має доступ до державної таємниці, він був процесуальним прокурором у кримінальному провадженні за фактом скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, клопотання про дозвіл на проведення НСРД по якому самостійно виготовив та погодився відвезти ці документи до Апеляційного суду Запорізької області без будь-яких заперечень. Про отримання секретної документації та печатки ОСОБА_7 розписався в журналі. Також зазначила про відсутність договору із фельд`єгерською службою, у зв`язку з чим усі складені прокурорами документи вони возили самостійно.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що дійсно з 1996 року склалась практика, що процесуальні прокурори самостійно доставляли клопотання про проведення НСРД до Апеляційного суду Запорізької області, а потім отримували ухвали слідчих суддів та повертали їх до прокуратури. При цьому, усі документи були запечатані у спеціальний пакет та перевозились у спеціальному портфелі. З проводу доставки секретної документації окремих наказів не виносилось.

Суб`єктом злочину за ст. 329 КК України є особа, яка мала відповідний допуск до документів або інших матеріальних носіїв секретної інформації, що містять державну таємницю, а також до предметів, відомості про які становлять державну таємницю. Такою визнається особа, що має відповідний допуск (першої, другої або третьої форм) до державної таємниці, наданий відповідно до законодавства України. Для кваліфікації злочину не має значення, були такі відомості довірені вказаній особі (надані за реєстром, іншим обліковим документом) чи стали відомі за інших обставин (за специфікою служби певні відомості, що становлять державну таємницю, можуть стати відомі такій особі і випадково).

Як вбачається з матеріалів провадження та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 мав допуск за формою два до державної таємниці з 19.10.2012 року, а також доступ до інформації з грифом секретності «цілком таємно», «таємно» з 23.10.2012 року, що підтверджується відомостями облікової картки громадянина про надання допуску та доступу до державної таємниці (т. 1 а.п. 128).

Згідно реєстру № 280 від 12.11.2014 року ОСОБА_7 отримав клопотання та штамп РСО «Для пакетів № 2», які були адресовані Апеляційному суду Запорізької області, про що поставив свій особистий підпис (т. 1 а.п. 191). У подальшому, 12.11.2014 року ОСОБА_7 отримав в Апеляційному суді Запорізької області дві ухвали слідчого судді (№ 9994т та № 9995т), що підтверджується копією аркушу № 77 журналу обліку врученої секретної кореспонденції Апеляційного суду Запорізької області (т. 1 а.п. 169).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 мав допуск та доступ до державної таємниці та йому були довірені секретні документи, що свідчить про те, що на нього розповсюджувались вимоги ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» в частині не розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків, він є суб`єктом відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 329 КК України.

Згідно відповіді прокуратури Запорізької області № 23-30вих15 від 06.03.2015 року доставка клопотань до слідчих суддів Апеляційного суду Запорізької області про надання дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, складених процесуальними прокурорами Мелітопольської міжрайонної прокуратури, здійснювалось процесуальним прокурором у конкретному кримінальному провадженні (т.1 а.п.236-237).

Вказані обставини підтвердив і свідок ОСОБА_13 , який пояснив, що з 1996 року склалась практика про те, що процесуальні прокурори самостійно доставляли клопотання про проведення НСРД до Апеляційного суду Запорізької області, а потім отримували ухвали слідчих суддів та повертали їх до прокуратури.

Свідок ОСОБА_8 також вказувала про існування практики перевезення усіх складених прокурорами документів ними самостійно, договору із фельд`єгерською службою не було.

Твердження обвинуваченого щодо неможливості передачі функцій РСО будь-яким іншим підрозділам державного органу, установи організації, з посиланням на положення ст. 21 Закону України «Про державну таємницю», не спростовує висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України.

Так, об`єктивні обставини справи переконливо засвідчують, що ОСОБА_7 були довірені документи, які становили державну таємницю, а так само і доведений факт втрати обвинуваченим цих документів внаслідок їх викрадення, наслідком чого були саме дії ОСОБА_7 щодо порушення порядку поводження із такими документами через залишення документів в автомобілі, який обвинувачений покинув.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 329 КК України, сформульований як злочин з матеріальним складом і полягає у двох взаємопов`язаних фактах, перший із яких є причиною, а другий - наслідком: 1) порушення особою, якій було довірено матеріальні носії секретної інформації, що містить державну таємницю, або предмети, відомості про які становлять державну таємницю, встановленого законом порядку поводження із ними, 2) втрата зазначених матеріальних носіїв інформації або предметів. Між цими фактами обов`язково має бути безпосередній причинний зв`язок.

Ключовим поняттям в цьому складі злочину є поняття "втрата". Втрата передбачає вихід хоча б одного носія інформації, що містить державну таємницю, або предмета, відомості про який становлять таку таємницю, поза волею особи, якій вони були довірені, із її правомірного володіння - назавжди або на певний час. Злочин слід вважати закінченим з моменту втрати носія інформації (предмета), незалежно від того, чи ознайомились з ним сторонні особи.

Колегія суддів вважає доведеним, що секретні носії інформації (зокрема ухвали слідчого судді Апеляційного суду Запорізької області) були втрачені внаслідок недбалих дій ОСОБА_7 (залишення їх без нагляду в автомобілі та їх подальша крадіжка невідомими особами), що стало можливим внаслідок порушення умов транспортування вказаних документів, яке було вчинено саме ОСОБА_7 , тобто особою, якій вони були довірені.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не надав належної оцінки тому факту, що у обвинувальному акті та у висновку про службове розслідування від 12.12.2014 року взагалі не міститься посилань на певні положення пунктів 317, 318 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, які допущені саме ним, не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, з огляду на те, що йому інкриміновано втрату документів, що містять державну таємницю, які йому були довірені.

Неприйнятними є й доводи апелянта щодо ненадання судом належної оцінки тому факту, що документи у нього були вкрадені, що, у свою чергу, виключає можливість його притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 329 КК України, виходячи з наступного.

Так, аналіз диспозиції статті 329 КК України засвідчує, що порушення встановленого порядку поводження з документами або предметами може виражатися як у дії, так і в бездіяльності, що порушують конкретні правила, спеціально встановлені для охорони документів, носіїв інформації, предметів, внаслідок чого вони втрачаються, тобто виходять із володіння особи, якій вони були довірені (десь забуті, викрадені, випадково викинуті тощо). Порушення правил, наприклад, може виражатися в роботі з документом у неналежному місці; залишення відкритим сейфа, де зберігаються документи, предмети тощо. Між порушенням правил і втратою повинен бути встановлений необхідний причинний зв`язок.

Обов`язковою умовою втрати є вихід документів, предметів з володіння особи, якій вони були довірені, поза її волею. Тривалість часу, на який були втрачені документи, предмети (назавжди або через якийсь час повернуті, знайдені), не має значення. Закінченим цей злочин є з моменту втрати, при якій створена реальна можливість ознайомлення з названими документами, предметами сторонніх осіб (тобто фактичне ознайомлення сторонніх осіб зі змістом документів, предметів не є обов`язковим).

За таких умов, провина обвинуваченого є доведеною, всі докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 329 КК України, є належними та допустимими, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи обвинуваченого, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 329 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4