ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 582/292/21 Номер провадження 11-кп/814/1004/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 лютого 2021 року за № 0000091, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 14 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тячів Закарпатської обл., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, несудимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання - 7 років позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 25 лютого 2021 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 лютого 2021 року приблизно о 20 годині, перебуваючи у приміщенні будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки зі своїм братом ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою вбивства, наніс ОСОБА_9 ножем, який тримав у правій руці, один удар у грудну клітку зліва, завдавши останньому відкриту проникаючу травму грудної клітки з пошкодженням тканин та судин лівої легені, що супроводжувалось розвитком масивної крововтрати, від чого настала смерть ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 14 червня 2021 року, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.1 ст.119 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати як вбивство через необережність, так як наявні у матеріалах кримінального провадження докази не доводять наявність умислу на заподіяння смерті ОСОБА_9 в обвинуваченого, який випадково завдав своєму брату тілесні ушкодження, коли намагався у ході конфлікту відштовхнути від себе останнього, що підтверджується неспростованими показаннями ОСОБА_8 та протоколом проведеного з ним слідчого експерименту.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що наведена скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), ґрунтується на зібраних у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 хоча і не визнав у повному обсязі винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, однак підтвердив суду, що 25 лютого 2021 року у післяобідній час, додому повернувся з риболовлі його брат ОСОБА_9 , з яким у нього виникла сварка, через те, що він (обвинувачений) разом з матір`ю ОСОБА_10 розпивали спритні напої та у подальшому на вимогу ОСОБА_9 не почистили рибу, а продовжували вживати алкоголь. Далі матір вийшла з приміщення, а ОСОБА_9 у будинку під час сварки став неконтрольованим, ударив його (обвинуваченого) по голові, штовхав у плече, після чого притиснув до стіни, на що він ( ОСОБА_8 ) спочатку ухилявся від таких дій брата, а потім, намагаючись руками відштовхнути від себе останнього, ненавмисно наніс йому удар ножем, який тримав у правій руці. Як зазначив обвинувачений, він спочатку не помітив, що завдав брату ножового поранення, а зрозумів це лише тоді коли поглянув на ніж, на якому була кров, після чого повідомив матері та сусіду ОСОБА_11 про те, що убив брата.

ОСОБА_8 у судових засіданнях судів першої та другої інстанцій наполягав на тому, що його дії носили необережний характер та він не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 .

Разом з тим, незважаючи на таку процесуальну позицію обвинуваченого, яка є його правом, при перевірці матеріалів кримінального провадження у порядку апеляційної процедури, колегією суддів не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції про засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України.

Так, з аналізу показань самого ОСОБА_8 вбачається, що обвинувачений підтверджує наявність у місці та часі, встановленому судом, сварки між ним та його братом (з приводу вживання обвинуваченим та матір`ю спиртних напоїв, і невиконання останніми вимоги ОСОБА_9 щодо чистки риби), а також факт спричинення ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, у ході конфлікту, ОСОБА_9 поранення за допомогою ножа, що знаходився в обвинуваченого у правій руці.

02 березня 2021 року під час слідчого експерименту, у присутності двох понятих, за участю захисника, ОСОБА_8 відтворив обставини, що передували злочину та наглядно продемонстрував на статистові як він (обвинувачений) наніс ножем, який тримав у правій руці, удар у груди ОСОБА_9 , що відбувалось у приміщенні будинку. При цьому, з показаного обвинуваченим механізму, вбачається цілеспрямованість та послідовність нанесення ним удару загиблому, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 02 березня 2021 року та долученим до нього флеш носієм інформації, на якому записано перебіг наведеної слідчої дії (а.к.п. 128-132).

Згідно з даними висновку експерта №127 від 09 квітня 2021 року не виключено утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 , як було продемонстровано обвинуваченим у ході проведення слідчого експерименту 02 березня 2021 року (а.к.п. 133-134).

Проведеною судово-медичною експертизою ОСОБА_8 підтверджено, що при огляді експертом 02 березня 2021 року в обвинуваченого не виявлено видимих тілесних ушкоджень, що вбачається з висновку експерта № 77 від 04 березня 2021 року (а.к.п. 101).

У свою чергу, допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 (матір обвинуваченого та загиблого) надала показання, які є аналогічними показанням обвинуваченого щодо обставин, що стали приводом для конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також, хоча, і не була безпосереднім очевидцем убивства, так як у цей час вийшла з приміщення будинку, однак додатково підтвердила те, що раніше між братами з приводу вживання обвинуваченим спритних напоїв дуже часто виникали конфлікти, ініціатором яких був ОСОБА_9 . У день подій ОСОБА_8 , вийшовши з будинку, повідомив їй, що він убив брата та цього не хотів.

Свідок ОСОБА_11 місцевому суду підтвердив, що 25 лютого 2021 року до нього додому прибіг обвинувачений та сказав, що убив свого брата. Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтвердив правдивість показань цього свідка.

Після цього, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пішли до будинку ОСОБА_14 , по дорозі ОСОБА_12 викликав екстренну медичну допомогу, а коли зайшли до будинку, то побачили як на підлозі лежав ОСОБА_9 без ознак життя, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Останній свідок вказав, що ОСОБА_8 увесь час знаходився у сусідній кімнаті будинку, не приховував знаряддя та сліди злочину.

У свою чергу, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , окрім зазначеного, деталізували, що вбитий знаходився у калюжі крові із раною грудної клітки в області серця, пульсація у нього була відсутня.

Наведені показання об`єктивно узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 26 лютого 2021 року та доданими до нього фототаблицею і флеш носієм інформації, з яких убачається, що у ніч з 25 на 26 лютого 2021 року у кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підлозі виявлено труп ОСОБА_9 , який лежав на спині з нашаруваннями речовини бурого кольору по всьому тілу, та ліворуч від нього знаходилась калюжа бурого кольору. На передній поверхні грудної клітки зліва у загиблого розміщено ушкодження м`яких тканин з рівними краями. Під час огляду місця події також виявлено та вилучено ніж з нашаруванням речовини бурого кольору (а.к.п. 71-86).

26 лютого 2021 року проведено огляд трупа ОСОБА_9 , у ході чого виявлено проникаючу рану у передній лівій частині грудної клітки загиблого, що підтверджується протоколом огляду трупа від 26 лютого 2021 року та фототаблицею до нього (а.к.п. 87-89).

Висновком експерта № 124 від 31 березня 2021 року підтверджено, що загальна довжина ножа, вилученого у ході зазначеного вище огляду місця події 25-26 лютого 2021 року, складає 32 см; клинок - 18,5 см, шириною на відстані 1 см від вістря - 0,8 см, біля основи - 3 см; обух на відстані 9 см від основи, хвилеподібний, далі плавно скошений до вістря, його товщина в найширшій частині - 0,4 см; лезо пряме, плавно закруглене до вістря. На лезі вказаного ножа виявлена кров, епітеліальні ядровмісні клітини та фрагменти жирової, сполучної та епітеліальної тканин, що належать особі чоловічої генетичної статі, походження яких можливе, у тому числі, від померлого ОСОБА_9 (а.к.п. 109-113).

Колото-різана рана на клапті шкіри з області грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_9 була заподіяна клинком згаданого вище ножа, або могла бути заподіяна іншим клинком з аналогічними конструктивними особливостями, ступенем гостроти вістря, леза, властивостями обуха, що підтверджується висновком експерта №83 від 02 квітня 2021 року (а.к.п. 115-117).

Викладені вище показання, протоколи слідчих дій та висновки експерта, об`єктивно стверджуються даними проведеної 02 квітня 2021 року судово-медичної експертизи, якою установлено на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої травми грудної клітки: колото-різаної рани у ділянці грудей зліва, вертикально розташованої, довжиною приблизно 3,5 см, при зведенні країв набуваючої форми неправильного видовженого трикутника, вершиною оберненої донизу. Верхній кінець рани П-подібної форми, шириною приблизно 0,7 см, нижній кінець гострий, рановий канал проходить у косому напрямку зліва направо, спереду назад та дещо знизу вверх.

Указані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії плаского клинкового знаряддя, що володіє колюче-ріжучими властивостями і має П-подібний у перетині обух, порівняно гостре лезо, на що вказують морфологічні властивості рани, наявність ранового каналу, який переважає над довжиною рани, що не виключає можливості утворення даних тілесних ушкоджень від дії ножа, що утворились незадовго до настання смерті, знаходяться у прямому причинному зв`язку, мають ознаки небезпеки для життя та є тяжкими тілесними ушкодженнями.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок відкритої проникаючої травми грудної клітки з пошкодженням тканин та судин лівої легені, що супроводжувалось розвитком масивної крововтрати та підтверджується наявністю ушкоджень, які характеризують проникаючу колото-різану рану грудей та ознаки масивної крововтрати, що підтверджується висновком експерта №53 від 02 квітня 2021 року (а.к.п. 97-100).

За висновком судово-психіатричного експерта № 68 від 29 березня 2021 року ОСОБА_8 може та міг на момент кримінального правопорушення у повній мірі усвідомлювати значення своїх протиправних дій та передбачати їх наслідки; на момент вчинення кримінального правопорушення - не перебував у стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність (поведінку) (а.к.п. 122-127).

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про помилковість кваліфікації судом дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки такі дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 119 КК України, то вони є необґрунтованими.

Так, диспозицією ч.1 ст. 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), тобто коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначено, що питання про умисел, у тому числі, на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Отже, розмежування умисного вбивства (ст. 115 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється за суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, аналіз дій ОСОБА_8 , не дає підстав для сумніву у спрямованості умислу останнього на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , про що переконливо свідчить нанесення обвинуваченим за допомогою знаряддя вчинення злочину, а саме ножа довжиною 32 см, з довжиною клинка 18,5 см та шириною 3 см, удару ОСОБА_9 у ліву частину передньої поверхні грудної клітки, тобто в область розташування життєво важливих органів, зі значною силою для заподіяння загиблому проникаючого, колото-різаного поранення з пошкодженням тканин та судин лівої легені (рановий канал переважає над довжиною рани розміром приблизно 3,5 см), яке перебуває у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 .

Наведені знаряддя та спосіб вчинення злочину, характер ножового поранення, локалізація заподіяних ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, вказують на те, що ножовий удар не був випадковим, як зазначив у судовому засіданні обвинувачений, а навпаки - цілеспрямованим, що виключає можливість характеризувати дії обвинуваченого як необережні.

Цілеспрямованість та послідовність заподіяння ОСОБА_8 ножового удару загиблому підтверджується і показаним самим обвинуваченим під час проведеного з ним слідчого експерименту механізмом нанесення тілесних ушкоджень, а не випадковість спричинення удару ножем при одночасному відштовхуванні ОСОБА_9 , про що йдеться в апеляційній скарзі. У свою чергу, експертом підтверджено, що не виключено утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 , як було продемонстровано обвинуваченим у ході проведення з ним наведеної слідчої дії.

Крім того, слід зазначити, що про неправдоподібність висунутої у судах першої та апеляційної інстанцій версії обвинуваченого у частині обставин нанесення тілесних ушкоджень, свідчить і те, що ОСОБА_8 розповідав, що його попередньо загиблий ударив у голову, однак це спростовується результатами судово-медичної експертизи, за якою у день подій у ОСОБА_8 не було виявлено видимих тілесних ушкоджень.

До того ж, неузгоджена версія обвинуваченого спростовується показаннями свідка ОСОБА_11 , який засвідчив, що 25 лютого 2021 року до нього додому прибіг ОСОБА_8 та сказав, що убив свого брата. Під час апеляційного розгляду обвинуваченим підтверджено правдивість показань цього свідка.

Обговорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів також враховує обставини, що мали місце до настання та безпосередньо під час події, а саме між ОСОБА_8 та загиблим відбувався конфлікт через вживання обвинуваченим з матір`ю алкогольних напоїв та невиконання останніми вимоги ОСОБА_9 щодо чистки риби. При цьому, після вбивства ОСОБА_9 , який лежав, стікаючи кров`ю, екстренну медичну допомогу було викликано не обвинуваченим, а іншою особою - ОСОБА_12 та саме останнім перевірялася наявність ознак життя у загиблого, натомість ОСОБА_9 у цей час знаходився у сусідній кімнаті будинку.

Таким чином, твердження сторони захисту про те, що обвинувачений не мав умислу на вбивство та випадково спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження ножем, коли відштовхував брата від себе, не знайшла свого підтвердження та спростовується встановленими вище обставинами, а тому місцевий суд правильно надав критичну оцінку показанням обвинуваченого у цій частині, розцінивши їх як спосіб захисту ОСОБА_8 з метою уникнення покарання за вчинений особливо тяжкий злочин.

Усе викладене вище, підтверджує наявність в обвинуваченого умислу саме на заподіяння смерті ОСОБА_9 , а тому у суду першої ланки не було підстав для висновку про вчинення ОСОБА_8 убивства через необережність.

Отже, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення обґрунтовано отримало юридично-правову кваліфікацію за ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

За п. 3 наведеної постанови Пленуму Верховного суду України, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції при призначенні покарання виконав вказані вище вимоги закону і роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який несудимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, те, що на його поведінку за місцем реєстрації та проживання скарг та заяв не надходило, наявність обставин обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також обставин, що його обтяжують вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, призначене судом ОСОБА_8 покарання, яке відповідно до санкції ч.1 ст.115 КК України є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, наявністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому з урахуванням принципу співмірності та індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так й іншими особами.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, у ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

Підстав, передбачених ст.409 КПК України, для скасування чи зміни вироку суду у цьому кримінальному провадженні, апеляційним судом не встановлено.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Недригайлівського районного суду Сумської області від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4