ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/1541/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3030/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.190,366 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі представників ТОВ «Споживчий центр», належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від них надійшли клопотання про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої та прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 07 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, одружену, працюючу бухгалтером ТОВ «Родоніт-Р», зареєстровану та мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України з призначенням покарань:

-за ч.2 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із адміністративно-господарськими функціями на строк 2 роки;

-за ч.3 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із адміністративно-господарськими функціями на строк 3 роки;

-за ч.1 ст. 366 КК України 1 рік обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із адміністративно-господарськими функціями на строк 1 рік.

На підставі ч.1, ч.3 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із адміністративно-господарськими функціями на строк 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 4710,30 грн.

Цивільний позов ТОВ «Споживчий Центр» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Споживчий Центр» матеріальну шкоду у сумі 11000 грн. В решті позову відмовлено.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 будучи службовою особою юридичної особи приватного права, переслідуючи умисел на незаконне привласнення грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» код ЕДРПОУ 37356833, шляхом зловживання своїм службовим становищем, 05 серпня 2019 року о 12 - 43 годині, знаходячись в приміщенні відділення Товариства за адресою: м. Харків, пр.Гагаріна, буд. 1776, реалізуючи свій злочинний намір направлений на незаконне збагачення, маючи доступ до персональних даних клієнтів Товариства, з метою укриття своєї злочинної діяльності виготовила кредитний договір № 05.08.2019- 100002046 від 05 08 2019 року про надання кредиту ОСОБА_9 у сумі 8000 грн. і видатковий касовий ордер № 5414 від 05 08 2019 року, в яких виконала підпис, що посвідчило факт укладення кредитного договору і отримання клієнтом грошових коштів, та надала їх до бухгалтерії Товариства, тим самим створила імітацію законності операції. В подальшому, в цей же день, використовуючи виготовлені вищезазначені документи (договір і ордер) для прикриття незаконної діяльності, зловживаючи наданими їй службовими повноваженнями, маючи доступ до грошових коштів, що знаходились у касі відділення, реалізуючи свій злочинний намір привласнила грошові кошти в сумі 8 000 грн., якими розпорядилась на свій розсуд.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.2 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Крім того, 05 08 2019 року о 12 - 43 годині ОСОБА_7 , будучи службовою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», маючи прямий умисел на внесення завідомо неправдивих відомостей в офіційний документ, діючи умисно, в особистих інтересах перебуваючи у приміщенні відділення Товариства, що розташоване за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 1776, реалізуючи свій злочинний намір направлений на незаконне збагачення, маючи доступ до персональних даних клієнтів Товариства, з метою укриття своєї злочинної діяльності виготовила кредитний договір № 05.08.2019- I00002046 від 05 08 2019 року про надання кредиту ОСОБА_10 в сумі 8000 грн. достовірно знаючи що останній не звертався до Товариства з проханням надати кредит ОСОБА_1 умисно внесла, завідомо неправдиві відомості щодо надання кредиту ОСОБА_10 після чого поставила свій підпис навпроти прізвища ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_7 особисто внесла завідомо неправдиві відомості до офіційного документу, а саме до кредитного договору № 05.08.2019- 100002046 від 05 08 2019 року.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.1 ст. 366 КК України, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Крім того, ОСОБА_7 , за аналогічних обставин, діючи повторно, 09 серпня 2019 року о 16 - 17 годині, виготовила кредитний договір №09.08.2019-100003972 від 09 08 2019 року про надання кредиту ОСОБА_12 у сумі 3000 грн. і видатковий касовий ордер № 2694 від 09 08 2019 року, в яких виконала підпис, що посвідчило факт укладення кредитного договору і отримання клієнтом грошових коштів, та надала їх до бухгалтерії Товариства, тим самим створила ілюзію законності операції. В подальшому, в цей же день, використовуючи виготовлені вищезазначені документи (договір і ордер) для прикриття незаконної діяльності, зловживаючи наданими їй службовими повноваженнями, маючи доступ до грошових коштів, що знаходились у касі відділення, реалізуючи свій злочинний намір привласнила грошові кошти в сумі 3 000 грн., якими розпорядилась на свій розсуд.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.3 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.
Крім того, 09 08 2019 року о 16 - 17 годині ОСОБА_7 за аналогічних вищевикладеним обставин виготовила кредитний договір №09.08.2019-100003972 від 09 08 2019 року про надання кредиту ОСОБА_12 у сумі 3000 грн. достовірно знаючи що остання не зверталась до Товариства з проханням надати кредит, ОСОБА_7 умисно внесла завідомо неправдиві відомості щодо надання кредиту ОСОБА_12 після чого поставила свій підпис навпроти прізвища ОСОБА_11 .
Таким чином, ОСОБА_7 особисто внесла завідомо неправдиві відомості до офіційного документу а саме до кредитного договору № 09.08.2019- 10003972 від 09 08 2019 року.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.1 ст. 366 КК України, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку та виправдання ОСОБА_7 за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.2 ст. 191 та ч.3 ст. 191 КК України у зв`язку з відсутністю у її діях складу злочину.

За ч.1 ст. 366 КК України призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання. Цивільний позов просить задовольнити частково.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції не було встановлено жодної обставини, яка б свідчила про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2,3 ст. 191 КК України.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, проте останній до початку розгляду справи відмовився від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі.

Прокурор просила залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченої без задоволення.

Представник потерпілого ТОВ «Споживчий центр» ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленим про розгляд апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився. Надав заяву з проханням розгляду справи без його участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, перевіряючи апеляційну скаргу захисника в частині вимог про виправдання обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.ч. 2,3 ст. 191 КК України у зв`язку з відсутністю у її діях складу вказаного кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 366 КК України визнала повністю, в той час, як за ч.ч.2,3 ст. 191 КК України не визнала та пояснила, що працювала фахівцем з обслуговування клієнтів у ТОВ «Спожив сервіс», оформлювала договори кредиту та видавала клієнтам кредитні кошти, приймала кошти по повернення кредиту. У Товаристві встановлена програма для роботи, відповідно до якої заповнюється анкета клієнта, здійснюється його фото, дані відправляються до головного офісу, звідки приходить вже готовий договір із датою та сумою, залишається тільки роздрукувати, після чого підписується договір та за видатковою накладною видаються нею готівкові кошти клієнту.
Вказала, що ОСОБА_10 є клієнтом ТОВ «Споживчий Центр» неодноразово отримував кредит. 05 08 2019 року прийшов до неї на робоче місце закрити раніше оформлений кредитний договір. Він повернув кредит та вона закрила кредитний договір. Після чого він виявив бажання взяти новий кредит, внаслідок чого вона в програмі оформила усі документи та їх роздрукувала, однак він передумав та відмовився від оформлення кредиту. Щоб її не покарали, шляхом позбавлення премії та скасування підвищення яке планувалась, вона за ОСОБА_10 розписалась в договорі та ордері про отримання ним коштів, кредитні кошти в сумі 8000 грн. взяла собі, думала потім повернути. Не повернула одразу, оскільки необхідно було додатково сплачувати відсотки в сумі 160 грн., яких у неї в той день не було, вважала, що отримує зарплатню та поверне кошти. В подальшому 12 08 2019 року їй зателефонувала з відділення ОСОБА_14 та повідомила, що ОСОБА_10 прийшов до іншого відділення Товариства з метою отримати кредит та йому повідомили, що у нього є не закритий кредит, який оформлений нею. Вона прийшла до свого відділення, повернула кошти та в програмі закрила кредит ОСОБА_10 .
Зазначила також, що ОСОБА_12 також є клієнтом Товариства . 09 08 2019 року вона прийшла до неї у відділення з метою закрити попередній кредит та отримати новий. Вона в програмі здійснила необхідні дії по оформленню договору кредиту, роздрукувала договір, видаткову накладну, видала кредитні кошти ОСОБА_12 і остання пішла, при цьому не підписавши договір та видаткову накладну, вона намагалась її наздогнати, однак не змогла.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 191 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченої складу вищевказаних кримінальних правопорушень, а призначаючи покарання за вчинення цих та інших інкримінованих їй кримінальних правопорушень, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самої обвинуваченої, яка по суті не заперечувала того факту, що вона дійсно, здійснила оформлення кредиту на ім`я ОСОБА_10 , проте грошові кошти у сумі 8000 гривень ОСОБА_10 від неї не отримував, вона взяла їх собі.

Твердження ж захисника про відсутність в матеріалах обставин, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 191 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона працює у ТОВ «Споживчий Центр». 12 08 2019 року вона була на робочому місці у відділенні, розташованому на пр-т Гагаріна,177В. Десь близько 18-00 години до відділенні прийшов ОСОБА_10 оформити кредит, вона подивилась у програмі та повідомила, що в нього є не закритий кредит від 05 08 2019 року на суму 8000 грн. ОСОБА_10 повідомляв, що він не має не закритих кредитів, що кредит закрив у ОСОБА_11 . Вона зателефонувала ОСОБА_11 , яку знала як працівника Товариства спитати щодо кредиту ОСОБА_15 , ОСОБА_11 в телефонній розмові почала нервувати, просила її закрити кредит, а вона кошти їй перерахує на картку, на що ОСОБА_14 відповіла відмовою. Пізніше вона подивилась програму, в ній було відображено про закриття кредиту ОСОБА_10 , вона зателефонувала ОСОБА_11 , і остання повідомила, що вона закрила вказаний кредит.
Також повідомила, що у Товаристві існує програма по оформленню кредитів, помилково не можливо оформити кредит, якщо клієнт відмовляється від оформлення кредиту, операцію можливо скасувати;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що працює фахівцем з обслуговування клієнтів у ТОВ «Спожив сервіс». З обвинуваченою знайомі, працювали разом у одному відділенні, розташованому по вул. Ак. Павлова. У відділенні встановлені камери відеоспостереження. У Товаристві встановлена програма по оформленню кредитів. Роздруковується кредитний договір, чек та ордер. Завжди спочатку договір кредиту підписує клієнт, потім співробітник який оформлює договір кредиту, після чого видаються кредитні кошти. Якщо після роздруківки документів клієнт відмовляється від оформлення та отримання кредиту, працівник телефонує на встановлений номер телефону до регіонального менеджера та повідомляє про відмову. Ніяких покарань за відмову клієнта в оформленні та отриманні кредиту не передбачено.
12 08 2019 року вона перебула на робочому місці, до 17 години працювала разом із ОСОБА_7 , після самостійно, оскільки у ОСОБА_7 закінчився робочий час за встановленим графіком. Через деякий час ввечері ОСОБА_7 повернулась до відділення, вона думала, що та щось забула, що та робила не пам`ятає, оскільки продовжувала працювати. Потім ОСОБА_7 пішла. У вечері того ж дня при закінченні робочого часу при перевірці каси, виявила недостачу на суму 9280 грн. документи не збігались із сумою у касі. Вона зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила про недостачу, остання сказала, що знає про недостачу та зараз повернеться, однак так і не повернулась та слухавку більше не брала. Вона зателефонувала регіональному менеджеру ОСОБА_17 та повідомила про виявлену недостачу коштів. Остання їй сказала закрити день, що у ситуації по недостачі розберуться завтра. На наступний день був складений акт інвентаризації у двох примірниках.
Стосовно ОСОБА_12 повідомила, що остання прийшла до неї у відділення після 12 08 2019 року з`ясувати чому їй приходять смс повідомлення про наявність у неї кредиту. Вона подивилась у програмі там було відображено, що ОСОБА_12 має не погашений кредит, також було фото останньої, яка не дивилась у камеру. ОСОБА_12 заперечувала оформлення кредиту. Вона зателефонувала регіональному менеджеру ОСОБА_17 повідомила про вказану ситуацію, на що остання сказала відібрати у ОСОБА_12 заяву про те, що остання не оформлювала кредит;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , наданими в судовому засідання суду першої інстанції, відповідно до яких вона працює регіональним менеджером ТОВ «Спожив сервіс», обвинувачену знає, оскільки працювали разом. У Товаристві встановлена програма по оформленню кредитів, у кожного співробітника є свій пароль для входу у програму і там відображається, хто саме проводив операцію. Для того, щоб оформити кредит заповнюється анкета клієнта де відображаються його дані та сума яку він бажає отримати, потім здійснюється фото клієнта, при цьому співробітники просять клієнта прямо дивитися у камеру. Після завершення вказаних операцій відображаються у програмі на яку суму може бути виданий кредит, натискається «провести операцію» і роздруковуються готові документи два договори кредиту, чек та касовий ордер. Видати кредит помилково не можливо. Коли документи роздруковані, однак клієнт відмовляється в оформленні кредиту, їй телефонують співробітники та повідомляють по це, ніяких покарань за відмову клієнта у Товаристві не існує.
12 08 2019 року їй зателефонувала співробітник ОСОБА_18 і повідомила, що клієнт ОСОБА_10 прийшов до відділенні отримати кредит, однак у програмі відображено не закриття попереднього кредиту та клієнт зазначені обставини заперечував. В програмі було відображено, що кредит який не був закритий, оформлений ОСОБА_7 . ОСОБА_14 їй повідомила, що телефонувала ОСОБА_7 та просила її закрити кредит на що остання відмовилась. Через деякий час у програмі було відображено закриття кредиту. В той же день після 20-00 години їй зателефонувала співробітниця ОСОБА_16 та повідомила про недостачу коштів у відділені. Також ОСОБА_16 повідомляла, що телефонувала ОСОБА_7 і остання повідомляла, що знає про недостачу та принесе кошти. Вона на наступний день приїхала до відділення та перевірила документи, була виявлена недостача коштів в розмірі необхідному для погашення кредиту за договором оформленим на ОСОБА_10 . ОСОБА_7 на роботу не вийшла.
Будь-які підстави вважати, що показання свідків є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються: заявою ОСОБА_10 до ТОВ «Споживчий Центр»; договором № 24.07.2019-100005048 від 24 07 2019 року; висновком від 26 11 2019 року № 10/456СТ-19 експерта Харківського НДЕКЦ МВС України; квитанцією № від 12 08 2019 року; відеозаписами з камер спостережень, встановлених у відділенні ТОВ «Споживчий центр» від 05 08 2019 року та від 12 08 2019 року; наказами від 12 08 2019 року №021/19, від 13 08 2019 №022/19; актом інвентаризації від 12 08 2019 року; актом інвентаризації від 13 08 2019 року; заявою ОСОБА_12 від 21 08 2019 року; договором № 10.07.2019- від 10 07 2019 року та видатковим касовим ордером про укладання та отримання ОСОБА_12 кредиту; договором № 09 08 2019-100003972 від 09 08 2019 року.

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 191 КК України, колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилання захисника на відсутність доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст. 191 КК України, колегія суддів вважає їх такими, що спростовуються безпосередньо дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, яким суд відповідно до ст. 94 КПК України надав правильну оцінку щодо доведеності вини обвинуваченої і правильності кваліфікації її дій за інкримінованими статтями КК України.

Так, про наявність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 191 КК України, свідчить наявність факту привласнення останньою коштів у сумі 3000 та 8000 гривень, визнаного до того ж самою обвинуваченою, шляхом виготовлення імітованого кредитного договору про надання вказаних сум у якості кредитів громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та видаткового касового ордеру на ці суми.

Твердження ОСОБА_7 про те, що у зв`язку з відмовою клієнтів на завершальному етапі від оформлення кредиту, вона була вимушена взяти кошти собі через побоювання покарання, спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які будучи допитаними у судовому засіданні суду першої інстанції беззаперечно та однозначно повідомили, що за спеціально розробленою програмою по оформленню кредитів їхнього товариства, у разі відмови клієнта від оформлення кредиту, операцію можна скасувати, а будь-яких покарань співробітників за таку відмову клієнта у Товаристві не існує.

В своїй апеляційній скарзі захисник посилається на те, що ОСОБА_7 виконувала обов`язки касира ТОВ «»Споживчий центр» не одна, а разом з іншими касирами, які також мали повноваження укладати цивільно-правові договори з громадянами, а інкримінована їй подія могла б мати відношення до кожного із цих касирів. Проте, колегія суддів критично оцінює вказані твердження захисника, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 відповідно до наказу ТОВ «Споживчий Центр» від 14 травня 2019 року № 1080-к з 15 травня 2019 року прийнята на посаду фахівця з обслуговування клієнтів Товариства. Посадовою інструкцією вказано Товариства на ОСОБА_7 , серед іншого, покладено обов`язки касира, а також здійснення підготовки документів, необхідних для надання та пролонгації позики, перевірку наявних усіх додатків, вказаних у касовому ордері та наявність всіх підписів та печаток на цих документах, забезпечення повернення позик, шляхом телефонного та особистого спілкування з позичальниками. Несе відповідальність за правопорушення скоєні під час діяльності у межах, визначених чинним дисциплінарним, адміністративним, кримінальним і цивільним законодавством України, а також за заподіяння матеріальних збитків несе повну матеріальну відповідальність у межах визначених чинним трудовим, цивільним і кримінальним законодавством України.

Згідно посадової інструкції касира вказаного Товариства від 15 травня 2015 року на ОСОБА_7 , серед іншого, покладено обов`язки з видачі та приймання готівки у клієнтів за умови дотримання чинного законодавства України, під час роботи з готівкою покладено обов`язок керуватись правилами визначення платіжності та справжності банкнот і монет Національного банку України, заповнення Журналу реєстрації прибуткових та видаткових касових ордерів, Касової книги та інших визначених документів, контролювати дотримання ліміту каси згідно з чинним законодавством.

Більш того, 15 травня 2019 року між вказаним Товариством та ОСОБА_7 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого працівник Товариства, який виконує роботу безпосередньо пов`язану з одержанням, збереженням, переобліком матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, доручених йому Товариством у зв`язку з чим, серед іншого зобов`язаний неухильно та суворо виконувати правила здійснення операцій з матеріальними цінностями та їх збереженням, передбачені нормативно-правовими актами України та локальними актами Товариства.

Отже, саме ОСОБА_7 , будучи матеріально-відповідальною особою ТОВ «Споживчий Центр», заволоділа грошовими коштами вказаного Товариства, шляхом імітації надання кредитів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а посилання сторони захисту на те, що вказана подія могла мати місце відносно будь-кого з касирів, працюючих у Товаристві, носить суто вірогідний характер та не підтверджені жодними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів вважає їх надуманими та позбавленими правових підстав.

В апеляційній скарзі захисник вказує про те, що Акт №21 про результати інвентаризації наявних коштів» був складений не 12 08 2019 року, а лише 13 08 2019 року без участі ОСОБА_7 , проте вказана обставина не є вирішальною для встановлення винуватості останньої ОСОБА_19 в інкримінованих їх кримінальних правопорушеннях, при наявності ряду інших доказів, які у своїй сукупності беззаперечно свідчать про наявність у обвинуваченої умислу на заволодіння чужими грошовими коштами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і апеляційні доводи захисника обвинуваченої, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував її дії та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 191 КК України.

Жоден довод захисника не знайшов свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а його посилання на відсутність встановлення жодної обставини, яка б свідчила про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 191 КК України мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченої про пом`якшення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 366 КК України, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , а також відсутність обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченій ОСОБА_7 саме таке покарання в межах санкції ч.1 ст. 366 КК України.

Призначене покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не є максимальними, що передбачене санкцією ч.1 ст. 366 КК України.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Що стосується обсягу задоволення цивільного позову ТОВ «Споживчий Центр» колегія суддів приходить також до висновку, що при визначенні суми відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності та справедливості та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілого частково, а саме у розмірі 11000 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченій більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 07 2021 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.ч. 2,3 ст. 191 та ч.1 ст. 366 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4