Справа № 341/86/20
Провадження № 11-кп/4808/396/21
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у кримінальному провадженні № 0000679 апеляційну скаргу прокурора на вирок Галицького районного суду від 27.07.2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , раніше несудиму
засуджено за ст.286 ч.2 КК України (далі ККУ) із застосуванням ст. 69 ККУ до позбавлення волі на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.
На підставі статті 75 ККУ її звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування на 1 рік і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ККУ.
За вироком суду 22 грудня 2017 року приблизно о 17 годин 08 хвилин ОСОБА_7 у темну пору доби та дощову погоду керувала автомобілем «Рено» НОМЕР_1 та рухалась автодорогою в м. Бурштині у напрямку м. Львова. У той час по вул. Міцкевича проїжджу частину переходив пішохід ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість побачити його на проїжджій частині на відстані 56,9 м від автомобіля, своєчасно не вжила заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки автомобіля, унаслідок чого учинила наїзд на нього й заподіяла тілесні ушкодження, від яких той помер.

В апеляційній скарзі прокурор оскаржує вирок суду внаслідок м`якості покарання в частині безпідставного застосування вимог ст. 69 та ст. 75 КК України. Стверджує, що суд для застосування ст. 69 ККУ навів ті ж самі обставини, які визнав підставою для застосування ст. 75 ККУ, що є недопустимим. Просить вирок суду скасувати з підстав м`якості покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватою ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 ККУ та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки з урахуванням вимог ст. 75 ККУ звільнити обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 2 роки та покласти на неї обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 подав заперечення на апеляцію прокурора, в якому вважає її доводи безпідставними. Вважає, що суд обґрунтовано врахував пом`якшуючі обставини при застосуванні ст. 69 і 75 КК України та належним чином обгрунтував своє рішення. Наведені у вироку пом`якшуючі обставини не оспорюються апелянтом. Просить врахувати, що ОСОБА_7 працює водієм у фермерському господарстві «Дадіва», що підтверджується довідкою від 2.09.2021 № 1, тому позбавлення її права керування транспортними засобами на тривалий строк, значно ускладнить можливість утримувати свою сім`ю, зокрема хвору дитину. Просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, вирок суду без змін.

В апеляційній інстанції:

- прокурор підтримав апеляційні доводи, просить задовольнити їх в повному обсязі;

- обвинувачена та її захисник вважають вирок законним й обґрунтованим, просять його залишити без змін.

З`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги прокурора, дослідивши окремі дані про особу обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржений вирок суду вказаним вимогам закону в частині застосування ст. 76 ККУ не відповідає, тому в цій частині підлягає зміні.

Висновок суду про винуватість обвинуваченої і кваліфікацію її дій за ст. 286 ч. 2 ККУ ніким не оспорюється, тому вирок в цій частині не перевіряється.

Апеляційна скарга прокурора фактично ґрунтується на тому, що суд не повинен був одночасно застосовувати до покарання обвинуваченої дію обох статей, а саме, і ст. 69 і 75 ККУ, а також, що для їх застосування суд необґрунтовано використав ті ж самі пом`якшуючі обставини.

Колегія суддів вважає, що ці доводи прокурора є необґрунтованими й невмотивованими і не дають правових підстав для скасування вироку першої інстанції.

Із змісту ст. 69 і 75 ККУ слідує, що законодавець не встановив заборони для одночасного застосування цих норм при призначенні покарання винній особі. Немає в цих нормах заборони для використання судом тих самих пом`якшуючих покарання обставин. Навпаки, з їх змісту слідує, що таке використання цілком допустиме та доцільне для належного обґрунтування позиції суду в частині визначення справедливого покарання.

В оскарженому вироку суд при обґрунтуванні ст. 69 ККУ послався на її зміст і при цьому цілком обґрунтовано врахував позицію потерпілих, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин і законно й вмотивовано призначив обвинуваченій основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 286 ч.2 ККУ.

А при обґрунтуванні звільнення її від покарання на підставі ст. 75 ККУ, суд цілком підставно врахував ряд пом`якшуючих обставин і дані про її особу, зокрема, що вона вчинила злочин вперше, визнала вину, сприяла слідству, відшкодувала всі збитки, перебувала під ДТП у стані вагітності, зараз утримує хвору дитину, позитивно характеризується, тому прийшов до обґрунтованого висновку про можливість її виправлення без реального відбування покарання.
Також, судом враховано висновок досудової доповіді Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації», згідно якого виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, оскільки вона не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої не встановлено.
Апелянт не оспорює обґрунтованість застосування ст. 75 ККУ.

Апеляційні доводи прокурора про скасування вироку щодо ст. 69 ККУ позбавлені переконливого правового обґрунтування й доцільності та нівелюються тим, що апелянт в кінцевому підсумку визнає належність застосування до обвинуваченої ст. 75 ККУ і просить її звільнити від відбування основного покарання, що і цілком обґрунтовано застосував суд у вироку. Звідси слідує, що і при 2 роках, і при 3 роках позбавлення волі, обвинувачену все одно буде звільнено від відбування такого покарання. Те, що прокурор просить збільшити іспитовий строк, належно не обґрунтовано й не вмотивовано. За наведених у вироку пом`якшуючих обставин та позитивних даних про обвинуваченому вказаний у вироку іспитовий строк її випробування є цілком виправданим й достатнім для її виправлення.

На переконання колегії суддів, призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки із застосуванням ст. 69 ККУ з позбавленням її права керувати транспортними засобами на 1 рік та її звільнення від відбування основного покарання з випробуванням є законним, обґрунтованим, вмотивованим й справедливим. Підстав для скасування вироку в цій частині не встановлено.
Разом з тим, доводи прокурора про неналежне застосування судом ст. 76 ККУ слід визнати обґрунтованими.

Із змісту ст. 76 ч.1 ККУ слідує, що суд зобов`язаний при застосуванні ст. 75 ККУ накласти на засуджену особу обов`язки, які передбачені п.п. 1 і 2 цієї норми. Суд застосував лише п.1 вказаної статті ККУ, тому це порушення слід усунути, змінивши в цій частині вирок і наклавши на обвинувачену обидва зазначені обов`язки.
Дія ст. 76 ККУ не є покаранням, тому її зміна не потребує винесення нового вироку апеляційного суду.
Таким чином апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду в частині ст. 76 ККУ змінити, в решті - залишити його без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок Галицького районного суду від 27.07.2021 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 змінити в частині застосування ст. 76 ККУ, наклавши на неї відповідно до ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2 ККУ такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації;

2) повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4