Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/47/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 156 (121) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000466 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Долинська Кіровоградської області, громадянин Російської Федерації, (посвідка на постійне місце проживання на території України), освіта професійно - технічна, розлучений, не працюючий, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю. Включено інформацію про ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового слідства, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.156 КК України закрити у зв`язку з відсутністю події інкримінованого правопорушення.Свої вимоги мотивує тим, що обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях. Покази потерпілої ОСОБА_9 є недостовірними, оскільки її показання як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції не є послідовними, та значно різняться між собою, постійно змінювалися та не узгоджуються з іншими доказами по справі. Показання надані потерпілою та її братом є неправдивими, оскільки не знайшли свого підтвердження та були спростовані показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Із останніх показів потерпілої, ОСОБА_7 на її день народження до неї не приставав. Крім того, стороною захисту було подане клопотання про проведення судово-психологічної експертизи потерпілої та її брата, однак суд першої інстанції безпідставно відмовив у проведенні такої. Наголошує на тому, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 перебували та перебувають і досі з ОСОБА_7 в неприязних стосунках, а тому могли оговорити обвинуваченого, а отже їх пояснення не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Також суд послався як на доказ вини обвинуваченого письмові матеріали кримінального провадження, які жодним чином не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він в грудні 2019 року (точного часу в ході досудового слідства не встановлено), знаходився за місцем свого проживання в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , у якому також зареєстрована та проживала малолітня ОСОБА_9 , 2010 року народження. Перебуваючи за вказаною адресою, усвідомлюючи той факт, що ОСОБА_9 є малолітньою особою та рідною дочкою його співмешканки ОСОБА_15 , яку вони разом виховують, у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення розпусних дій щодо ОСОБА_9 . Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_7 , дочекавшись коли засне його співмешканка ОСОБА_15 , прийшов у кімнату житлового будинку, де відпочивала малолітня ОСОБА_9 . В подальшому діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, порушуючи нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_9 , яка внаслідок свого малолітства не інформована щодо сутності відносин між статями та не усвідомлювала характеру і змісту вчинюваних відносно неї дій, приспустивши нижню білизну ОСОБА_9 , торкався руками зовнішніх статевих органів малолітньої ОСОБА_9 , задовольнивши таким чином свою статеву пристрасть.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та висновок його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , думку прокурора про залишення вироку без зміни, представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 , яка залишила вирішення апеляційної скарги на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації дій за ч.2 ст.156 КК України, гуртуються на законі.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що його без достатніх на те доказів було незаконно засуджено за ч.2 ст.156 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що події означеного кримінального правопорушення та вина обвинуваченого ОСОБА_7 у його скоєнні знайшли своє повне підтвердження сукупністю доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, відповідно до ст.94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достовірності та достатності, як того вимагає ст.374 КПК України.

Як на докази вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, суд обґрунтовано послався на покази потерпілої, свідків, ряд письмових доказів по справі, в тому числі висновки проведених у кримінальному провадженні експертиз.

Так вина обвинуваченого ОСОБА_7 за обвинуваченням за ч.2 ст.156 КК України підтверджується показами потерпілої ОСОБА_9 , надані в суді першої інстанції, яка вказала на ОСОБА_7 , як на особу, який скоїв щодо неї розпусні дії.

Показаннями малолітнього свідка ОСОБА_20 , надані в суді першої інстанції, який є братом малолітньої потерпілої, що дядя ОСОБА_21 , його бив, а тому він кілька разів тікав з дому. Сестра говорила йому, що дядя ОСОБА_21 приходив до неї в кімнату, торкався її руками, ліз під труси кілька разів. Розповів також, що одного разу вони з ОСОБА_22 спали, прийшов дядько ОСОБА_21 розбудив їх та казав, щоб ОСОБА_22 йшла в свою кімнату, вона не хотіла, тоді він взяв її на руки та переніс в іншу кімнату.
Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції пояснювала, що вона є сусідкою обвинуваченого, та чула, що ОСОБА_7 домагається ОСОБА_22 зі слів дітей, а саме від онука ОСОБА_24 . З внуком у дружніх відносинах, до обману онук не схильний. Вказала, що ОСОБА_25 тікав від батьків до неї, бо його заставляли вчитись, останній раз ОСОБА_25 прибіг о 4 ранку, а потім за ним прийшов обвинувачений, бачила на обличчі ОСОБА_25 ссадна, з його слів бив обвинувачений.
Малолітній свідок ОСОБА_26 в суді першої інстанції пояснював, що ОСОБА_22 кілька разів казала йому, що обвинувачений домагався її, це було минулого літа, коли вони разом гуляли. Часто бачив обвинуваченого та матір ОСОБА_22 п`яними.
Неповнолітній свідок ОСОБА_27 , повідомила, що в той день в літку їй подзвонив батько та попросив прийти до обвинуваченого. Далі батько попросив поспілкуватись з ОСОБА_22 з приводу приставань вітчима. Оскільки з ОСОБА_22 була знайома, бувало гралася з нею та перебувала у приязних відносинах. Попросила її відійти та стала розпитувати. Дитина спочатку закривалася, казала що боїться розповідати, потім розповіла, що п`яний вітчим приставав та ліз руками у труси, намагався роздягнути, а вона виривалася, це мало місце кілька разів.
З пояснень свідка ОСОБА_19 вбачається, вона сусідка обвинуваченого, перебувають у нормальних сусідських відносинах, проте спілкуються рідко, оскільки вона не вживає алкоголь. Довідалась від дітей ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , що ОСОБА_7 пхав пальці Камелії у статевий орган. Зустрівши Камелію розпитала її, а остання підтвердила, що вітчим сунув пальці у її статевий орган. Повідомила, що сусіди часто вживають алкоголь, виховання дітей не належне, запирали сина у сараї, а він плакав та просився, щоб випустили, також ОСОБА_30 був у синяках та казав, що то дядя ОСОБА_21 кинув його об шафу.
Свідок ОСОБА_18 суду першої інстанції пояснював, що влітку зустрів на вулиці біля магазину дітей ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які поскаржились йому, що обвинувачений пристає до Камелії лізе до неї в труси. Він подзвонив з цього приводу ОСОБА_17 та вони пішли до ОСОБА_34 . Пізніше Камелія на його запитання підтвердила, проте розповідати соромилась. Він покликав доньку ОСОБА_35 , щоб вона розпитала ОСОБА_22 , остання розмовляла з нею віч-на-віч та повідомила батькові, що ОСОБА_22 розповіла про те, що вітчим лізе до неї в труси. Тоді він вдарив ОСОБА_34 , та вимагав щоб він зізнався, проте той заперечував, після чого втік.
Свідок ОСОБА_17 брат ОСОБА_15 суду першої інстанції повідомив, що раніше був у нормальних відносинах з обвинуваченим та зі своєю сестрою. Після того, як до нього дійшли слухи, відносини стали неприязними, проте з дітьми сестри відносини гарні, вони до нього приходять в гості, спілкуються майже щодня. Діти розповідали, що сестра била їх, сина прив`язувала до батареї, щоб не тікав, про домагання вітчима до Камелії не розповідали. Дізнався про це від сусідів ОСОБА_23 та ОСОБА_19 , які розповіли про те, що Камелія жалілась на ОСОБА_7 , що той її торкається в зоні трусів. Раніше вживав алкоголь разом з обвинуваченим, до дітей той ставився нормально. Коли дізнались, то разом з товаришем ОСОБА_18 прийшли до обвинуваченого поговорити. Пили під час розмови пиво. Обвинувачений не признавався. Тоді ОСОБА_36 покликав доньку ОСОБА_35 , щоб вона розпитала ОСОБА_37 чи мали місце такі події, а саме чи намагався обвинувачений торкатись її статевих органів. Прийшла донька та в стороні розпитала ОСОБА_22 , після чого спілкувалась з батьком. Після цієї розмови ОСОБА_18 вдарив обвинуваченого та вимагав, щоб той признався.
Допитана в суді першої інстанції як свідок психолог ОСОБА_38 пояснила, що вона була присутня при допиті Камелії та Дані. Камелія закрита, сильно соромилась але поступово пішла на контакт та розповіла про приставання вітчима. На собі відмовилась показувати куди він її торкався, тому запропонували на малюнку відобразити місця де торкався її обвинувачений та вона позначила зону бікіні. Даніїл більш активний та відкритий. Підтвердила схильність дітей фантазувати та перебільшувати, проте виключає таку притаманність відносно вказаної події.
Законний представник неповнолітньої потерпілої, головний спеціаліст служби у справах дітей Долинської РДА Кіровоградської області ОСОБА_10 повідомила суду першої інстанції, що діти перебували на обліку у службі у зв`язку з зловживання матір`ю алкоголем, здійснювались виїзди та обстеження за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , де створено нормальні умови для дітей, однак матері рекомендовано лікування від алкоголю.

Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків, матеріали кримінального провадження не містять.

Свідки надавали свої показання в суді першої інстанції під присягою, з дотриманням усіх правил допиту, в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити їм запитання та спростовувати їх доводи, об`єктивних підстав не довіряти їм колегія суддів не встановила, а тому не вбачається порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини ОСОБА_7 цими показаннями.
Слід зазначити, що показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_38 , що відтворені у вироку суду, не є єдиними визначальними доказами, які покладені в основу доведення винуватості обвинуваченого.

Окрім того, вина обвинуваченого доводиться письмовими матеріалами кримінального провадження, які були ретельно дослідженні судом першої інстанції без будь-яких порушень норм КПК України.
Так, згідно висновку експерта № 126 від 05.08.2020 року слідує, що ОСОБА_9 статевої зрілості не досягла, виявлені тілесні ушкодження: синець в ділянці промежини зліва на внутрішній поверхні тазово-стегнового суглоба по внутрішній поверхні ближче до задньої спайки великих статевих губ, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли виникнути за 2-5 діб до моменту обстеження та мають загальні ознаки дії тупого предмету, могли утворитися за різноманітних обставин (а.к.п.44)
Із висновку судово-психіатричної експертизи № 29 від 26.08.2020 року слідує, що ОСОБА_9 в період вчинення щодо неї протиправних дій на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждала і в теперішній час не страждає. Рівень психічного розвитку відповідає віковій нормі. Могла правильно сприймати тільки зовнішній, фактичний бік вчинених з нею протиправних дій, може давати показання. Досліджувана ситуація була психотравмуючою. Підтверджено здатність з урахуванням емоційного стану, індивідуально психологічних особливостей та розумового розвитку правильно сприймати обставини, що мають значення для справи та ступінь впливу індивідуальних психічних процесів вказаного учасника провадження на пам`ять увагу сприйняття мислення та інші особливості емоційних реакцій, а також адекватність сприйняття ними особливостей та змісту ситуації у показаннях (а.к.п.61-65).
При цьому, ознак підвищеного навіювання, брехливості та схильності до фантазування не виявлено.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 30 ОСОБА_20 в період події на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Рівень психічного розвитку відповідає віковій нормі. Міг правильно сприймати тільки зовнішній, фактичний бік вчинених протиправних дій, може давати показання. Досліджувана ситуація була психотравмуючою. Підтверджено здатність з урахуванням емоційного стану, індивідуально психологічних особливостей та розумового розвитку правильно сприймати обставини, що мають значення для справи та ступінь впливу індивідуальних психічних процесів вказаного учасника провадження на пам`ять, увагу сприйняття мислення та інші особливості емоційних реакцій, а також адекватність сприйняття ними особливостей та змісту ситуації у показаннях.
Висновком практичного психолога оцінено емоційний стан неповнолітніх ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , гідно якого ОСОБА_41 доступний до контакту, інтелект та словниковий запас відповідає віковій формі, а з Камелією спілкування було більш ускладнене, оскільки саме вона є потерпілою і на контакт пішла поступово (а.с.41).
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 379 від 29.09.2020 року слідує, що ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення не страждав і даний час не страждає психічним захворюванням, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, осудний, заходів медичного характеру не потребує (а.к.п.165-167).
При цьому, пояснення потерпілої узгоджуються з поясненнями свідків та письмовими доказами, а висновок судово-психологічного експерта від 26.08.2020 року свідчить про те, що потерпіла ОСОБА_9 здатна правильно сприймати обставини, що мають значення для справи і давати про них відповідні показання, в неї не констатується схильність до викривання результатів та схильності до брехні.

Більше того, показання потерпілої узгоджуються і з висновком експерта №126 від 05.08.2020 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_9 мався синець в ділянці промежини зліва на внутрішній поверхні тазово-стегнового суглоба по внутрішній поверхні ближче до задньої спайки великих статевих губ, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли виникнути за 2-5 діб до моменту обстеження.

Водночас, будь-яких неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілою не установлено, а її послідовні та незмінні протягом усього судового розгляду показання, об`єктивно узгоджуються із іншими належними та допустимими доказами, здобутими стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні, які обґрунтовано враховані судом.

Твердження апелянта про те, що потерпіла схильна до фантазування є необґрунтованими та спростовуються висновком експерта №29 від 26.08.2020 року, у якому вказано, що ознак підвищеного навіювання, брехливості та схильності до фантазування у потерпілої не виявлено.

Доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду через не з`ясування судом питання про ступінь навіюваності малолітньої ОСОБА_9 не спростовують достовірності її показань і викладених у вироку висновків, оскільки в ході судово-психіатричної експертизи №29 від 26.08.2020 року також було встановлено, що малолітня ОСОБА_9 здатна правильно сприймати події, що мають значення у справі та давати з цього приводу правильні покази. Виходячи з результатів психологічного обстеження вона здатна правильно розуміти характер та значення скоюваних з нею дій та не могла чинити опору.

Те, що в своїх поясненнях потерпіла ОСОБА_9 не могла назвати дату події вчинення стосовно неї злочинних дій, не свідчить про неправдивість цих показів чи про те, що потерпіла їх видумала, та пояснюється тим, що з урахуванням недостатнього розвитку логічної довготривалої пам`яті та інтелектуальних здібностей потерпіла не може відтворювати точну хронологію та послідовність подій, однак вона могла правильно сприймати зовнішню (фактичну) сторону обставин досліджуваних подій, які мають значення у справі, що підтверджується згаданим вище висновком судово-психіатричної експертизи.

Позицію захисту в частині недостовірності показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , оскільки один з них заборгував гроші ОСОБА_7 , а з іншим наявні неприязні стосунки через давній конфлікт з сестрою співмешканки, колегія суддів вважає не обґрунтованою, з огляду на визнання свідками цих обставин та узгодження відомостей, що випливають з їх показів з іншими доказами.
Щодо твердження захисника про те, що суд безпідставно відмовив в призначенні судово-психологічної експертизи малолітньої потерпілої ОСОБА_9 та малолітнього свідка ОСОБА_20 , апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції було прийнято правильно та обґрунтовано. Так, відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про призначення судово-психологічної експертизи, суд першої інстанції дійшов висновку про, те що обставини, які підлягали з`ясуванню під час проведення експертизи можливо встановити шляхом дослідження доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, джерела яких визначені ч.2 ст.84 КПК України.

Колегія суддів не знайшла підстав для повторно виклику та допиту неповнолітньої потерпілої в судове засідання з огляду на те, що потерпіла перебуває у вкрай вразливому становище через свій малолітній вік і повторний допит щодо обставин насильства, яке їй прийшлось пережити, може спричинити їх повторне травмування. Крім того, такий допит мав би відбуватись в присутності обвинуваченого та великої кількості незнайомих людей, що може негативно вплинути на її психоемоційний стан та призвести до непередбачуваних наслідків.

В статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатаціїта сексуального насильства, яка ратифікована Україною 2012 року і з того часу є частиною нашого законодавства, зазначено, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення:а) проведення опитувань дитини без необґрунтованої затримки, відразу після повідомлення фактів компетентним органам;c) проведення опитувань дитини особою, спеціально підготовленою для цих цілей;d) проведення всіх опитувань дитини одними й тими самими особами, якщо це можливо та де це доцільно;e) якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження.

За таких обставин допит неповнолітньої потерпілої під час судового засідання в суді першої інстанції колегія суддів визнає належним та допустимим доказом по справі.
Окрім того, заявлене клопотання захисника щодо проведення психофізіологічну експертизу із застосуванням комп`ютерного поліграфу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає безпідставним та таким, що за своєю суттю не може містити даних, які б могли бути використані ні як на користь виправдання, так ні на користь обвинувачення останнього. Тим паче, результати перевірок на поліграфі мають орієнтовне значення в процесі доказування, а висновки мають ознаки вірогідності. При цьому, отримані таким чином відомості не можуть бути прийняті судами як докази щодо встановлення фактичних обставин у справі.
Отже, твердження сторони захисту про безпідставне засудження обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 156 КК України не знайшли свого підтвердження, а пояснення обвинуваченого та захисника про навмисне обмовляння обвинуваченого потерпілою, з урахуванням беззаперечних доказів провини останнього, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту ОСОБА_7 та критично ставиться до них.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи та в зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі захисника, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину.

Відтак, висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, а саме вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, яке вчинене членом сім`ї, є законним та обґрунтованим, підстави для скасування вироку суду у цій його частині, з урахуванням доводів апеляційної скарги, відсутні.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог КПК України, оскільки врахував, що скоєне ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо, не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має хронічне захворювання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у вигляді позбавлення волі не можливе.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки згідно положень міжнародного законодавств, які закріплені, зокрема, в Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР від 27.02.1991 року) та Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (ратифікована Законом України від 20.06.2012 року) дані злочини становлять високу суспільну небезпечність, яка зумовлюється шкодою, що заподіюється статевій недоторканості та нормальному фізичному й психічному розвитку неповнолітнього.

Згідно Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони й піклування, у тому числі й у належному правовому захисті як до, так і після народження.

Таким чином, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання у здійснення її права на особисте життя. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. (ст. 16 Конвенції про права дитини)

Отже, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке за строком буде необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та досягнення мети покарання.

Враховуючи викладене, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права, відповідає вимогам ст. 374 КПК України. При цьому, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, так само як і неповноти судового розгляду, переглядом кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 без задоволення, а вироку суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: