Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 вересня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000187 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.П`ятихатки Дніпровської області, громадянина України, із середньою загальною освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 22.03.2011 Бучацьким районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.185 КК України на 80 годин громадських робіт, 07.08.2012 за ч.2 ст.186 КК України за ч.2 ст.186 КК України на 6 місяців позбавлення волі, 12.10.2018 за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст.391 КК України на один рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2015 року, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 04 серпня 2020 року.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , визнаний винним у тому, що він, відбуваючи покарання в Державній установі «Катеринівська виправна колонія № 46» у с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, систематично порушував порядок та умови відбуття покарання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі, поміщався до дисциплінарного ізолятору (ДІЗО) та переводився до приміщення камерного типу (ПКТ).
Так, на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 30 травня 2019 року, залишену без змін судом апеляційної інстанції, за постановою начальника Державної установи «Катеринівська виправна колонія (№ 46)» засудженого ОСОБА_7 було переведено в приміщення камерного типу строком на один місяць за порушення режиму утримання, а саме в зв`язку із тим, що 15 березня 2019 року останній перебував в стані алкогольного сп`яніння та відмовлявся в нецензурній формі виконувати законні вимоги працівників установи.
Після відбуття вказаного дисциплінарного стягнення ОСОБА_7 , який 28 грудня 2019 року був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.391 КК України, 13 лютого 2020 року близько 09 год. 00 хв. та повторно, приблизно о 09 год. 45 хв. цього ж дня, у службовому кабінеті начальника відділення соціально психологічної служби № 2 ДУ «Катеринівська ВК (№ 46)», що в с.Катеринівка Сарненського району Рівненської області, начальником відділення СПС № 2 ОСОБА_9 повідомлений, що згідно затвердженого графіка чергувань засуджених відділення СПС № 2, відповідно до вимог ч.5 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України, він є черговим по прибиранню житлових приміщень, а також прилеглої локальної дільниці відділення СПС №2. Вищевказаному засудженому запропоновано провести прибирання кімнати виховної роботи, а саме: підмести сміття та зробити вологе прибирання. Проте засуджений ОСОБА_10 , будучи забезпеченим в повному обсязі, одягненим та взутим по сезону, нагодованим по нормі та за станом здоров`я маючи можливість виконувати законні вимоги адміністрації колонії щодо проведення дорученої роботи, в категоричній формі відмовився виконати вказану йому роботу по прибиранню приміщень відділення без поважних на те причин.
В подальшому, 13 лютого 2020 року приблизно о 09 год. 55 хв. засудженому ОСОБА_11 начальником відділення СПС № 2 ОСОБА_9 було роз`яснено вимоги п.2 розділу II «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», права та обов`язки засуджених, передбачені ст.ст.8, 9, 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, положення ст.391 КК України, та повторно запропоновано приступити до прибирання кімнати виховної роботи СПС № 2, однак останній знову, в категоричній формі, відмовився виконувати дану роботу. Будь-яких поважних причин для відмови від роботи засуджений ОСОБА_10 не висловлював.
Цього ж дня, 13 лютого 2020 року, приблизно о 10 год. 50 хв. перебуваючи у службовому кабінеті начальника Державної установи «Катеринівська виправна колонія № 46», що розташований в охоронній зоні Державної установи «Катеринівська виправна колонія № 46» в с. Катеринівка Сарненського району Рівненської області, засудженому ОСОБА_11 повторно, начальником установи ОСОБА_12 доведено, що згідно затвердженого ним графіка чергувань засуджених відділення СПС № 2 від 30.01.2020 відповідно до вимог ч.5 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України він є черговим по прибиранню жилих та підсобних приміщень відділення, а також прилеглої локальної дільниці відділення СПС №2. В той же час засудженому ОСОБА_11 начальником Державної установи «Катеринівська виправна колонія №46» ОСОБА_12 було неодноразово, наполегливо запропоновано приступити до виконання робіт з благоустрою установи, а саме провести прибирання кімнати виховної роботи відділення СПС № 2 ДУ «Катеринівська виправна колонія №46». Однак засуджений ОСОБА_10 будучи забезпечений в повному обсязі, одягненим за сезоном, взутим, нагодованим згідно норм та за станом здоров`я маючи можливість виконувати законні вимоги адміністрації колонії щодо проведення дорученої йому роботи, в категоричній формі відмовився виконати вказану роботу по прибиранню кімнати виховної роботи без поважних на те причин та будь-яких пояснень з цього приводу не надав.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст.391 КК України злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить суд вказаний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що місцевий суд не роз`яснив ОСОБА_7 його права та зміст ст.474 КПК, чим істотно порушив вимоги. Також захисник вважає, що місцевий суд не перевірив угоду на відповідність нормам закону, а при ухваленні вироку не вирішив долю речових доказів у даному провадженні.
Апелянт покликався на те, що цей вирок було ухвалено суддею, яка, на його переконання, не мала права брати участь у кримінальному провадженні, оскільки нею 30.05.2019 постановлено ухвалу, яка слугувала підставою для притягнення ОСОБА_13 до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.469 КПК, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
При цьому, частиною 4 ст.474 КПК передбачено, що перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;
3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду 04 серпня 2020 року, між прокурором Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 було укладено угоду про визнання винуватості, якою було узгоджено обвинуваченому покарання за ст.391 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.10.2015, узгоджено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Вказана угода була складена в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , що стверджується його підписом, а також містить підписи прокурора та обвинуваченого.
Як було встановлено колегією суддів, місцевий суд перед ухваленням рішення про затвердження даної угоди про визнання винуватості, в присутності захисника-адвоката ОСОБА_5 , у повній мірі виконав вимоги ч.4 ст.474 КПК, роз`яснивши ОСОБА_7 як його права, так і наслідки укладення угоди.
При цьому, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 підтримали дану угоду про визнання винуватості, просили її затвердити, що стверджується як журналом судового засідання від 04 серпня 2020 року, так і технічних записом цього судового засідання.
Отже доводи адвоката ОСОБА_5 щодо невиконання місцевим судом вимог ст.474 КПК, не знайшли свого підтвердження.
Також колегією суддів не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що дане кримінальне провадження було розглянуте суддею, яка не мала права брати у ньому участь. Окрім того, матеріали цієї судової справи не містять даних про те, що стороною захисту заявлявся відвід вказаній судді.
Стосовно доводів апелянта щодо не вирішення місцевим судом в оскаржуваному вироку питання про долю речових доказів, то вони позбавлені підстав, оскількт матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність вказаних доказів.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що цей вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог як кримінального процесуального закону, так і закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог сторони захисту апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3