ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2770/21 Справа № 203/3323/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19.11.2010 Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; 07.02.2011 Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 25.12.2012 умовно-достроково на 10 місяців 23 дня;
- 19.12.2013 Жовтневим районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.ст.70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 14.04.2018 умовно-достроково на 1 рік 4 місяця 2 дні,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні № 0001523,-
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
За цим вироком ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 05.08.2020, приблизно о 05 годині, знаходячись поблизу літньої тераси кафе «Зефіріно», розташованої біля буд.90-а по пр. Дмитра Яворницького м. Дніпро, керуючись раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на повторне відкрите викрадання чужого майна, визначив об`єктом свого злочинного посягання мобільний телефон, який належить потерпілому ОСОБА_10 , та знаходився на столі літньої тераси кафе «Зафіріно», після чого діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, підійшов до зазначеного столу, за яким в цей час на стільці сидів потерпілий ОСОБА_10 , та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «iPhone 7+» imei НОМЕР_1 в корпусі чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_10 , після чого утримуючи при собі зазначений мобільний телефон з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 7312,50 гривень.
В апеляції:
- захисник просить скасувати вирок частково та ухвалити новий, яким пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.
В обґрунтовування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 співпрацював зі слідством, щиро розкаявся, має батька пенсійного віку та дружину, з якою в незареєстрованому шлюбі виховує двох дітей, а також до моменту скоєння злочину поведінка обвинуваченого не викликала нарікань, він не мав шкідливих звичок, не перебував на обліку у нарколога чи психіатра, був працевлаштованим. Окрім цього, сам злочин частково був спровокований поведінкою потерпілого, який заснувши на робочому місці залишив поза увагою свій телефон.
Заслухавши обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає вимоги апеляції такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляції не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги захисника з посиланням на суворість призначеного йому покарання судом є безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За приписами ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

При обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом віднесено щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, саме у виді позбавлення волі, яке є мінімальним, що є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

За наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Доводи захисника про те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, співпрацював зі слідством, щиро розкаявся, судом при призначенні покарання, як наведено вище, враховано в сукупності з іншими обставинами, які характеризують обвинуваченого.

Щодо посилання обвинуваченого, що він має на утриманні батька пенсійного віку та дружину, з якою в незареєстрованому шлюбі виховує двох дітей, є неприйнятними, оскільки останній не надав підтверджувальних доказів наявності вказаних обставин та матеріали справи таких доказів не містять.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. ст. 75, 69 КК України, колегія суддів, не вбачає.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення покарання, з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, оскільки судом призначене покарання є законним, справедливим з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ахисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4