Справа № 163/2829/21 Провадження №11-сс/802/13/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року (ЄРДР № 0000425),
В С Т А Н О В И В
Ухвалою слідчого судді судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року частково задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на вилучене 04 грудня 2021 року в ході проведення огляду місця події майно. Цією ухвалою накладено арешт на майно, а саме на вилучені 04 грудня 2021 року під час проведення огляду місця події: 8 сироростучих молодих дерев породи «ялинка», діаметром стовбурів до 7 см. В задоволенні решти клопотання про арешт майна відмовлено.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на 8 сироростучих дерев породи «ялинка», оскільки є достатньо-ґрунтовні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому його арешт необхідний з метою збереження речових доказів, надасть можливість проведення щодо них відповідних експертиз та буде достатнім заходом забезпечення кримінального провадження.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого у іншій його частині, слідчий суддя зазначив про не доведення органом досудового розслідування правової підстави для накладення арешту на майно, оскільки не доведено, що вилучені речі мають значення речових доказів в даному провадженні, тобто, що вони зберегли на собі сліди протиправної діяльності є засобами або знаряддями його вчинення або ж у них містяться відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування. Володільцем вилучених предметів доведено законність походження деревини.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити його клопотання в повному обсязі.
Вважає, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту дослідження матеріалів клопотання та провадження і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки вилучені лісопродукція виступає предметом, а транспортний засіб - знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому відмова в задоволенні арешту цього майна зумовить ризик його втрати чи пошкодження.
На переконання апелянта, слідчий судя формально підійшов до розгляду поданого слідчим клопотання, та прийшов до хибного висновку про задоволення клопотання лише в частині.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора про підтримання поданої скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя дотримався в повній мірі вказаних вимог закону.
Згідно з ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ст.173 ч.1 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ст.170 ч.1 цього Кодексу. А відповідно до ст.173 ч.2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, крім іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Всупереч вимогам ст.ст. 170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням прокурор та слідчий не вказали яким чином буде досягнута мета накладення арешту збереження речових доказів, як це визначено ч.2 ст.170 КПК України, не перевірили наявності підстав накладення арешту та обмежилися лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України.
Водночас, жодних доказів стороною обвинувачення щодо незаконності походження вилучених 418 одиниць дерев породи «сосна», в тому числі їх незаконної порубки, не подано, в той час, як правомірність набуття цієї лісодеревини у такій кількості підтверджена документально представником володільця майна при розгляді справи в суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норми закону.
Отже, накладення арешту на транспортний засіб, причіп, 418 одиниць дерев породи «сосна», свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та накладну на деревину у даному випадку може призвести до неправомірного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим.
Визнання цих предметів речовими доказами в цьому кримінальному провадженні, само по собі, не може бути достатньою підставою для накладення арешту на це майно.
Тому, з висновками, які викладені в ухвалі слідчого судді, повністю погоджується і апеляційний суд.
Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення в повному обсязі, а також відсутнє твердження того, що саме це майно має стосунок до кримінального провадження.
У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, обгрунтовано задовольнив його лише в частині, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 грудня 2021 року про арешт майна без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді