УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2021 року

м. Київ
справа № 724/853/19
провадження № 51-4955ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 9 липня 2021 року в межах кримінального провадження

№ 0000208 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Встановлені обставини
За вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 квітня

2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 75 КК

ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, встановлені пунктами 1 , 2 ч. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 76 цього Кодексу.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 21 360,30 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 150 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 28 000 грн у рахунок витрат на правову допомогу.
У частині позову щодо стягнення 2416 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.
Згідно вироку місцевого суду 19 червня 2018 року приблизно об 11:00 ОСОБА_5 , перебуваючи на околиці с. Ставчани Хотинського району Чернівецької області,

на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, вчинив словесний конфлікт з ОСОБА_6 . У ході цього конфлікту ОСОБА_5 , переслідуючи мету, спрямовану на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , дістав револьвер

та умисно здійснив чотири постріли в напрямку останнього, в результаті чого спричинив йому наступні тілесні ушкодження: тяжке тілесне ушкодження,

що небезпечне для життя; тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, яке призвело до тривалого розладу здоров`я; легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 9 липня 2021 року відмовлено у задоволенні апеляційних скарг захисників та прокурора, а вищевказаний вирок районного суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник не погоджується з рішеннями місцевого й апеляційного судів у частині вирішення питання щодо розміру цивільного позову. Зазначає, що судами належним чином не врахована віктимна поведінка потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та, на думку захисника, був ініціатором конфлікту, а також дані, які з негативної сторони характеризують ОСОБА_6 , котрий притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1

ст. 122 КК та проявляє агресію до мешканців села. Також захисник вказує, що матеріали провадження містять висновок поліграфолога, відповідно до якого потерпілий під час досудового розслідування давав неправдиві показання, що, на думку захисника, ставить під сумнів щирість висловлювань ОСОБА_6 у суді щодо заподіяних йому моральних страждань.
Мотиви Верховного Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків місцевого суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК, а також виду і розміру призначеного покарання.
Разом з тим посилання захисника на те, що під час вирішення питання щодо розміру цивільного позову судами першої й апеляційної інстанцій було допущено порушення вимог матеріального права, є безпідставними.
За змістом ч. 1 ст. 412 КПК істотним є лише таке порушення вимог цього Кодексу, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Статтею 23 ЦК визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК витрати на правову допомогу є одним із видів процесуальних витрат.
Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК встановлено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Висновку про розмір заподіяної ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 місцевий та апеляційний суди дійшли відповідно до зазначених положень закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено відповідними документами, дослідженим під час судового розгляду й оціненим згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Як убачається зі змісту вироку, місцевим судом було встановлено, що

ОСОБА_6 було доставлено до Хотинської центральної районної лікарні

19 червня 2018 року з основним діагнозом: проникаюче вогнепальне поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням легені, гемопневмоторакс; супутній діагноз: вогнепальне поранення с/з правого стегна та н/з лівого стегна. Згідно з листом Хотинської центральної районної лікарні від 12 липня 2018 року № 886

(а.с. 66-67) ОСОБА_6 20 червня 2018 року був направлений санітарним транспортом до Чернівецької обласної клінічної лікарні. 20 червня 2018 року

ОСОБА_6 було проведено мультидетекторну комп`ютерну томографію органів грудної порожнини та надано заключення: КТ-картина вогнепальної травми лівої легені зі сторонніми тілами….(а.с. 68). Відповідно до виписки з історії хвороби

ОСОБА_6 з 10 по 11 квітня 2019 року госпіталізовано до ТОВ «Центр травматології та ортопедії», де йому було проведено оперативне втручання (відкрите видалення стороннього тіла сухожилка чотириголового м`яза лівого стегна), про що також свідчить акт виконаних робіт № 04/-FO/19 від 11 квітня 2019 року (а.с. 69-70). Згідно копій квитанцій, оригінали яких були дослідженні в судовому засіданні, матеріальна шкода, яку поніс потерпілий на лікування, становить 21 360,30 грн.
Під час визначення розміру моральної шкоди, яку слід стягнути на користь потерпілого, місцевий суд керувався тим, що отримання тілесних ушкоджень, довготривале лікування потерпілого ОСОБА_6 та його реабілітація, безумовно негативно вплинули на його моральний стан та призвели до душевних страждань,

а тому, враховуючи перенесений потерпілим стрес, порушення способу його життя та життя його родини, пов`язаного з лікуванням, погіршенням стану здоров`я, проходженням курсу лікування та неможливістю повноцінно працювати, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що стягнення моральної шкоди

в розмірі 150 000 грн об`єктивно відповідатиме характеру дій ОСОБА_5 та глибині страждань потерпілого.
Крім того, висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на професійну правничу допомогу в сумі 28 000 грн місцевий суд дійшов на підставі наданих договору про надання правової допомоги від 23 червня 2018 року, договору про внесення змін та доповнень № 1 від 25 лютого

2021 року, акта виконаної роботи (юридичних послуг) від 25 лютого 2021 року

з конкретизацією наданих послуг та їх вартості та квитанції до прибуткового касового ордера № 8 від 25 лютого 2021 року про оплату потерпілим ОСОБА_6 послуг адвоката.
Наведені обставини були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який за наслідком перевірки доводів апеляційних скарг захисників, зокрема, в частині вирішення питання стосовно цивільного позову, залишив останні без задоволення, належним чином умотивувавши постановлене рішення.
Як убачається з копії оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд після безпосереднього дослідження доказів дійшов висновку про те, що ліки та інші предмети, про які вказував захисник у своїй скарзі, придбавались у зв`язку з необхідністю лікування потерпілого та для належного гігієнічного догляду за ним у лікувальному закладі.
Апеляційний суд погодився з розміром моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілого місцевим судом, оскільки потерпілий переніс ряд важких операцій по видаленню сторонніх предметів з його тіла, йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, оскільки ці обставини є очевидними, суд першої інстанції правильно обґрунтував свій висновок, визначаючи розмір завданої потерпілому моральної шкоди в сумі 150 000 грн.
Крім того, оскільки апелянтом не наведено обґрунтувань незаконності прийнятого судом рішення про відшкодування потерпілому понесених ним витрати на надання йому правової допомоги, апеляційний суд був позбавлений можливості наводити докази на підтвердження чи спростування щодо заявленого апелянтом твердження в цій частині.
З такими висновками погоджується суд касаційної інстанції.
З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 404 і 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувались при постановленні рішень.
Підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Оскільки наведені в касаційній скарзі аргументи свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 9 липня 2021 року

щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3