Справа №: 343/734/17
Провадження №: 1-кп/0343/35/21
У Х В А Л А
про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

03 листопада 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано - Франківської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні відповідно до п. 20-5 Перехідних положень КПК України в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000409 відносно обвинувачених:

ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

перекладачки грузинської мови - ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

на розгляді в Долинському районному суді Івано - Франківської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

14 вересня 2021 року ухвалою Долинського районного суду Івано - Франківської області обвинуваченим: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 12 листопада 2021 року включно.

Ухвалою Івано Франківського апеляційного суду від 26.10.2021 запобіжний захід щодо ОСОБА_10 змінено з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю та забороною залишати житло без дозволу суду.
Враховуючи те, що головуючий зі складу колегії суддів - суддя ОСОБА_12 відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, питання стосовно продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою у відповідності до п. 20-5 Перехідних положень КПК України вирішується суддею із складу колегії суддів - ОСОБА_1 .

Прокурор ОСОБА_5 подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Обґрунтовує подані клопотання тим, що метою продовження дії запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. ОСОБА_11 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинялись організованою групою із зухвалою поведінкою виконавців злочину у різних регіонах України. До злочинів готувались заздалегідь за розробленим та узгодженим між всіма учасниками детальним планом, вживали заходів конспірації та уникнення викриття вчинених злочинів, використовували зброю, транспорт та засоби зв`язку, а тому є підстави вважати, що кожен з них буде вчиняти перешкоди, спрямовані на знищення доказів у кримінальному провадженні, впливати на потерпілих та їх рідних, свідків, відомості про яких стали відомі під час ознайомлення з матеріалами відповідно до вимог ст. 290 КПК України з метою уникнення кримінальної відповідальності, завдавши значної шкоди для швидкого судового розгляду кримінального провадження. З метою уникнення від кримінальної відповідальності, обвинувачені можуть переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших учасників у даному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вищевикладене вказує на те, що продовжують існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які свідчать про те, що в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинувачені не будуть виконувати покладені на них процесуальні обов`язки та матимуть можливість перешкоджати судовому розгляду.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є громадянами іншої держави, раніше в порядку ст. 89 КК України несудимі і фактично не мають постійного місця реєстрації в Україні, ніде не працюють і не мають офіційних засобів для існування.

Судовий розгляд даного кримінального провадження триває. Зазначає, що ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинувачених не зменшились.

В судовому засіданні прокурор підтримав подані ним клопотання та просив їх задовольнити.

Захисниця ОСОБА_15 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора. Вважає, що на даний час, ризики, про які зазначає прокурор в клопотанні відпали. Обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, хоча мають можливість проживати на території України офіційно. Обвинувачений ОСОБА_4 перебуває в цивільному шлюбі з громадянкою ОСОБА_16 та має укладений з нею договір оренди житла в АДРЕСА_1 . Просить застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_8 висловив аналогічну позицію, зазначивши, що його підзахисний ОСОБА_11 також має можливість проживати на території України. Просить застосувати відносно вказаного обвинуваченого запобіжний захі - домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , підтримали позицію своїх захисників.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечив щодо задоволення даного клопотання.

Захисник ОСОБА_9 вказав, що погоджується з думкою захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Заслухавши прокурора, обвинувачених та їх захисників, дослідивши доводи, викладені в клопотанні, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Як зазначено в ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" вказує, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також, необхідно належним чином оцінити наявність ризиків, які виправдовують продовження тримання під вартою, та які можна обґрунтувати конкретними обставинами справи, а не абстрактними формулюваннями, надаючи належну оцінку індивідуальним обставинам. Наведення таких аргументів може виправдовувати тримання під вартою (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграф 88). Такі аргументи не можуть використовувати формалістичну та абстрактну мову, також не дозволяється щоразу при розгляді питання про тримання під вартою використовувати ідентичні або стереотипні формулювання, автоматично продовжувати тримання під вартою (Рішення у справі Lisovskij проти Литви від 2 травня 2017 року, заява № 36249/14, параграф 77).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Крім того, обгрунтована підозра залишається у незмінному вигляді.

З обвинувального акта встановлено, що обвинуваченим інкриміновано ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, які вчинені групою осіб та супроводжувались зухвалою поведінкою виконавців із застосуванням зброї та використанням заходів конспірації для уникнення викриття кримінальних правопорушень у різних областях України, за які, у разі визнання їх винуватими, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі. ОСОБА_11 та ОСОБА_4 без будь - яких сталих офіційних матеріальних доходів та соціальних зв`язків а, отже, усвідомлюють неминучість покарання, що може спонукати їх переховуватись від суду та перешкоджати судовому провадженню.

Суд погоджується з доводами прокурора стосовно продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Виходячи з викладеного вагомим аргументом у підтвердження посилань прокурора в поданих клопотаннях є те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є громадянами іншої держави, вони без постійного чи тимчасового місця реєстрації в Україні. Долучена захисницею ОСОБА_7 копія договору оренди будинку в с. Сілець Сокальського району Львівської області від 01.12.2020, укладеного на користь ОСОБА_4 , не свідчить протилежного. Вказаний договір діє до 30.11.2021, даних про продовження цього чи укладення нового договору суду не надано. Крім того, не надано доказів, що вказаний житловий будинок належить на праві власності наймодавцеві, тобто, що останній уповноважений на укладення такого договору. А щодо встановлення домашнього арешту за місцем проживання співмешканок ОСОБА_4 та ОСОБА_11 не надоного жодної інформації про точну адресу останніх. Натомість встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зареєстровані в Республіці Грузія і до їх затримання не мали зареєстрованого у встановленому законом порядку місця постійного проживання чи посвідки на тимчасове проживання в Україні, в тому числі за місцем проживання їх співмешканок у селищі Вигода.

Стосовно договору оренди квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 від 30.08.2019 укладеного на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_11 необхідно зазначити, що строк дії цього договору закінчився ще 01.09.2020.

Зважаючи на те, що захисники просять встановити домашній арешт обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_4 в тому числі поза межами Івано - Франківської області, враховуючи рішення Державної комісії ТЕБ та НС від 27.10.2021 про запровадження в Івано - Франківській області з 00 годин 00 хвилин 30 жовтня 2021 року червоного рівня епідемічної небезпеки та пп. 23 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із наступними змінами, згідно якого, забороняється пасажирам користуватися послугами регулярних та нерегулярних перевезень автомобільним транспортом у міжобласному та міжнародному сполученнях (крім перевезень легковими автомобілями з кількістю пасажирів, включаючи водія, до п`яти осіб без урахування осіб віком до 14 років або більшою кількістю пасажирів за умови, що вони є членами однієї сім`ї) без наявності у них негативного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції або експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2, яке проведене не більш як за 72 години до дня поїздки; або документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації; або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини; або міжнародного, внутрішнього сертифіката чи іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовті сертифікати) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелені сертифікати), а тому вказані обставини ускладнять подальшу участь останніх в судових засіданнях в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області.

Суд погоджується з доводами захисників про те, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати випраданням тривалих періодів тримання під вартою, однак звертає увагу, що таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами, які наявні, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Окрім цього, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які впродовж розгляду кримінального провадження продовжують існувати, а саме: переховуватись від суду, впливати на потерпілих, цивільні позови яких ще не дослідженні судом, та прешкоджати кримінальному провадженню неналежною поведінкою, яка неодноразово проявлялась в судовому засіданні та ускладнює об`єктивне дослідження доказів з метою вирішення справи в межах розумних строків. Крім того, залишається незмінна обгрунтована підозра.

Неналежне виконання ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , обов`язків обвинувачених, які визначені КПК України, вказують на те, що у разі застосування судом до них більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, вони можуть навмисно не виконувати та ігнорувати відповідні процесуальні обов`язки, покладені на них цим запобіжним заходом, що може спонукати їх переховуватись від суду, впливати на потерпілих та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи відомості щодо осіб обвинувачених, а також те, що строки, на які продовжені запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою відносно них спливають, виходячи з принципу презумпції невинуватості, суд дійшов висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_11 та ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, про які вказують захисники, на даний час не може гарантувати їх належну поведінку. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

З урахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що продовження строку тримання під вартою обвинувачених не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, яке є остаточним, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу та підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів.

Таким чином, суд вбачає достатньо підстав для задоволення клопотань, поданих прокурором, та вирішує продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою до 01 січня 2022 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 331, 336, 395, п. 20-5 Перехідних положень КПК України, суд-,

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 (шістдесят) днів - до 01 січня 2022 року включно.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів -до 01 січня 2022 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику Державної установи "Івано - Франківська установа виконання покарань № 12", направивши копію ухвали на електронну адресу е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1