Провадження №11-кп/824/173/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
при секретарі: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 06.07.2018 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка, Богуславського р-ну, Київської області, громадянина України, одруженого, працюючого експедитором в ТОВ «Нова Пошта», з освітою середньою, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,-

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Період з 07.05.2017 року по 20.06.2017 року, відповідно до вимог ст. 72 КК України в редакції яка діяла на той час, зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 , на користь потерпілого ОСОБА_9 19407 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сім) гривень 90 коп. майнової шкоди, 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень документально підтверджених процесуальних витрат на правову допомогу.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, 06.05.2017 року біля 12.20 годин ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_13 перебували на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 та вживали спиртні напої.

Між ними виник конфлікт та сварка через ревнощі. В ході конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на протиправне заподіяння смерті, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, кулаками та ногами, на протязі певного часу наніс множинні удари в різні частини тіла та не менше п`яти ударів в область голови ОСОБА_13 , спричинивши закриту черепно-мозкову травму з крововиливами під оболонки головного мозку, що стало причиною її смерті.
Тобто, ОСОБА_7 визнається винним за ч.1 ст. 115 КК України, - умисне, протиправне заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство).
Не погоджуючись з вироком, потерпілий ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок в частині призначеного покарання скасувати через м`якість та винести новий вирок, яким призначити йому більш сувору міру покарання, а саме максимальне покарання, передбачене нормою закону.
В обґрунтуванні вказує, що вирок суду щодо ОСОБА_7 винесено без врахування тяжких наслідків, які настали в результаті його незаконних дій та без прийняття до уваги реального відношення обвинуваченого до своїх дій та цих наслідків.

Також апелянт зазначає, що суд призначаючи покарання вказав на позитивну характеристику з місця його проживання, однак вважати цю характеристику належною та допустимою безпідставно, адже вона фактично отримана не за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , а з сільради за місцем проживання його матері, де він давно не проживає. Крім того суд не прийняв до уваги при визначенні строку покарання і того факту, що перша дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_14 при дачі своїх показань стверджувала, що він до неї також застосовував фізичне насильство, тобто бив.

Не погоджуючись з вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить дослідити докази у судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги, змінити вирок, шляхом зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення із ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України, зменшити суми моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 , застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Також під час апеляційного розгляду просив зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 весь строк його попереднього ув`язнення, починаючи з дати затримання з 07.05.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, до вступу вироку в законну силу.
Апелянт зазначає, що всі докази, які досліджувалися в ході судового провадження, ніяким чином не підтверджують умисел ОСОБА_7 саме на вбивство своєї дружини ОСОБА_13 та є неналежними і недопустимими.

Також вказує, що суд у вироку посилається на показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 однак вказані свідки жодними чином не підтверджують фактів, що у ОСОБА_7 був умисел на вбивство ОСОБА_13 , їх показання свідчать про загальні дані життя сім`ї, та про обставини подій, які мали місце вже після смерті ОСОБА_13 .

Крім того апелянт вважає, що є помилковим і безпідставним висновок суду про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство з посиланням на висновок експерта № 1441, який на думку захисника не є доказом умислу на вбивство, а лише є доказом заподіяння тілесних ушкоджень та механізму їх завдання. Крім того суд першої інстанції безпідставно відкинув висновок спеціаліста судово-медичного експерта (комісійний) № 43, який був наданий суду стороною захисту.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 не мав умислу вбивати свою дружину ОСОБА_13 , оскільки з метою допомоги дружині сам викликав швидку медичну допомогу, неодноразово телефонував і просив лікарів швидше приїхати для надання медичної допомоги дружині, що підтверджується стенограмою розмов ОСОБА_7 з диспетчером швидкої допомоги, тому на думку апелянта, безумовно в діях її підзахисного ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, але не умисного вбивства за ч. 1 ст. 115 КК України. Докази, на які посилається суд у своєму вироку, дають підстави кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України, а саме заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, що не заперечує і ОСОБА_7 .

На думку апелянта у вироку суду відсутні належні обґрунтування, якими суд керувався, визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень та якими доказами це підтверджується, а тому зазначений у вироку розмір моральної шкоди підлягає зменшенню.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого, обвинуваченого та його захисника, котрі просили задовольнити апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, які досліджені в судовому засіданні з дотриманням норм КПК України, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності.

Судом першої інстанції, відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема:
- частково показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до яких, з ОСОБА_18 він проживали в шлюбі біля 7 років. Стосунки були нормальні. Але в останні роки її відношення до нього змінилося. Вона певний час перебувала у відрядженні в Африці. Наприкінці 2016 року він випадково побачив її переписку інтимного характеру з невідомим чоловіком. Був скандал, він поїхав до матері де проживав певний час. ОСОБА_19 телефонувала, просила пробачення і він вибачив, повернувся до неї, вирішили почати усе з чистого аркуша. З чергового відрядження ОСОБА_19 повернулася в Україну 5 травня 2017 року, а до Києва прибула в ніч з 5 на 6 травня 2017 року і він вночі зустрічав її на станції метро Житомирська. Коли водій виставив її валізи, ОСОБА_19 певний час затрималася і він помітив, що вона спілкувалася з якимось чоловіком, поцілувала його. Це його обурило, він намагався з`ясувати у неї, хто це і що за відносини. Вона у відповідь сказала, що просто знайомий по роботі. Від неї було чути запах спиртного. Коли прибули додому, певний час сиділи на кухні, спілкувалися. ОСОБА_19 запропонувала випити за її повернення. Вживали спочатку пиво, потім коньяк. Посварилися із за її поведінки та з приводу того, що була напідпитку, він за це дуже переживав. Вранці ОСОБА_19 знову почала вживати спиртне, він також приєднався. Знову почалися вияснення стосунків з приводу її поведінки, сварка. В певний час зателефонував її батько, вона передала слухавку йому і він сказав, що дочка напідпитку приїхала, спілкувалася з якимось чоловіком, на що батько відповів, що це усе його вигадки. Продовжили вживати спиртне. Коли ОСОБА_19 роздягнулася, побачив у неї на тілі в області грудей синці, і він уже не міг стриматися. Силою відштовхнув ОСОБА_19 вдаривши в область голови. В подальшому бив, про те як і куди наносив удари не пригадує. Лише пам`ятає, що вона була в крові і він повів її в ванну кімнату де залишив, чув що вона миється. Вони обоє були п`яні. Телефонував батько ОСОБА_19 і він сказав, що вона спить. Коли зайшов у кімнату, не було світла і він присвічуючи ліхтариком з телефону, напевно випадково включив камеру, при цьому знімаючи ОСОБА_19 . Потім поклав її на ліжко, ліг поруч. Прокинувся від холоду. ОСОБА_19 лежала поперек ліжка, ознак життя не подавала. Він злякався, викликав швидку допомогу, які довго не приїздили і він вимушений був телефонувати де кілька раз. Господарям сказав що ОСОБА_19 погано. Напевно перше відео знімав, щоб показати її батькові, щоб бачив яка його дочка. Визнає, що наніс потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, але вбивати не хотів. Коли приїхала ОСОБА_19 , на її обличчі слідів побоїв, синців не було. Просить вибачення у батька потерпілої;

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 який зазначив, що його дочка ОСОБА_19 перебувала в шлюбі з обвинуваченим. Йому відомо, що дочка 5 травня 2017 року прибула з ОСОБА_20 , телефонувала йому, обіцяла пізніше приїхати додому. 6 травня вранці зателефонувала та спитала, чи допоможе зробити ремонт, проте була заплакана. Ввечері він почав телефонувати дочці сам, однак трубку піднімав ОСОБА_21 і спокійним голосом казав, що ОСОБА_19 спить. А вранці зателефонував слідчий і повідомив, що сталося. Характеризує обвинуваченого як неконфліктного, але коли п`яний збуджений, кудись поривався їхати. Дочка лише говорила, що ОСОБА_21 проти її тривалих відлучень. Просила задовольнити пред`явлений цивільний позов про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди;

- показаннямисвідка ОСОБА_15 з яких вбачається, що обвинувачений з дружиною ОСОБА_19 проживали у них на квартирі на АДРЕСА_1 , яку орендували. Після того як приїхала ОСОБА_19 , він їх не бачив цілий день. Вночі зателефонувала мама ОСОБА_19 і сказала, що ОСОБА_21 викликає «швидку», бо ОСОБА_19 спить і її неможна розбудити, просила з`ясувати, що сталося. Наверх піднялася його жінка, яка повідомила, що ОСОБА_19 лежить роздягнута, на тілі синці. Пізніше він провів лікарів в кімнату де була ОСОБА_19 . Мамчур ОСОБА_21 не казав що між ними трапилося, тримався за голову, ніби звинувачував себе у чомусь. Перед цим ОСОБА_21 жалівся, що ОСОБА_19 приходять від невідомих осіб СМС повідомлення, думав про розлучення;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , відповідно до яких, ОСОБА_19 повернулася в ніч з 5 на 6 травня 2017 року. Потім їх з ОСОБА_21 вона не бачила, було тихо. Вдень вона весь час була на подвір`ї, поралася на городі, проте ніякого крику, шуму не чула з кімнати де проживав ОСОБА_21 і ОСОБА_19 . З сторонніх осіб ніхто не приходив в той день. Вночі її розбудив чоловік і каже, йди подивися що з ОСОБА_19 . Коли піднялася, ОСОБА_19 лежала без ознак життя, на тілі та обличчі під оком синці. Пізніше прибула поліція, лікарі. Кров пізніше побачила в умивальнику, багато посуду від алкоголю. На запитання поліції ОСОБА_22 повідомив, що напилися і не пригадує деталей;
- показаннями свідка ОСОБА_17 з яких вбачається, що вона працювала з ОСОБА_19 . Вона говорила, що чоловік її дуже ревнує, але шкода його маму. На грудях у неї був синяк, казала що впала у ванній. Коли поверталися з м. Вінниця до м. Києва, в дорозі пили шампанське;
- показаннями свідка ОСОБА_23 , відповідно до яких, ОСОБА_18 була для неї як дочка. Був період, коли ОСОБА_19 , перебуваючи у відрядженні в Африці, проживала з іншим чоловіком, і ОСОБА_21 дуже переживав, страждав, однак він її пробачив. Перед тим як усе сталося, вона телефонувала ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , але ніхто не відповідав. Вона зателефонувала власниці квартирі, та повідомила, що вранці ОСОБА_21 курив, був засмучений, зараз у них темно, мабуть сплять. Пізніше ОСОБА_21 на телефон перекинув фото з зображенням синців на тілі ОСОБА_19 , вона сказала щоб син їхав додому, не здумав розбиратися. Потім він знову зателефонував і сказав, що ОСОБА_19 лежить поруч, холодна і розкрита. Сказала викликати «швидку». Знову зателефонувала господарям, взяв трубку власник, який повідомив, що його дружина наверху, там уже поліція і лікарі. Усі речі ОСОБА_19 передали її родичам;
- показаннями свідка ОСОБА_14 з яких вбачається, що обвинувачений її колишній чоловік, з яким розлучена, характеризує його посередньо, були випадки, коли він застосовував до неї фізичне насильство. Щодо події, її нічого не відомо;
- протоколом огляду місця події від 07.05.2017 року та фото таблиці до нього, з якого вбачається, що на ліжку в одній з кімнат в будинку АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_13 та сліди схожі на кров у ванній кімнаті та на ліжку. Під час огляду було також виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Huawei», з сім-карткою оператора «Водафоне», який був оглянутий та постановою слідчого визнаний речовим доказом (т.1 а.с. 36-50, 116-117);
- протоколом огляду від 22.05.2017 року, відповідно до якого, під час перегляду даних, які містяться у вилученому під час огляду місця події мобільному телефоні марки «Huawei», виявлено фотографії та відео записи з зображенням жінки і чоловіка та тіла жінки з слідами пошкоджень, а також зафіксовано текст розмови. В ході проведення огляду телефону, було скопійовано скриншоти відео та фото, які записано на СД-диски (т.1 а.с.100-115);
- протоколом огляду від 30.05.2017 року, відповідно до якого, слідчий провів огляд СД-диску, який був наданий 29.05.2017 року ЦЕМД та ОСОБА_24 , щодо виклику 07.05.2017 року від чоловіка з телефонного номера НОМЕР_1 працівників екстреної (швидкої) медичної допомоги за адресою АДРЕСА_1 , та зафіксовано запис розмов, який був досліджений судом, де відмічено в одному з фрагментів, що чоловік на запитання жінки зазначає: «жена с командировки вернулась и… немножко выпили, подрались, такое вот. Я проснулся, она поперек кровати лежит холодная. Прізвище дружини ОСОБА_25 » (т.1 а.с. 32-35);
- висновком експерта № 9/463 від 27.06.2017 року, яким було проведено експертизу відео-звукозапису у кримінальному провадженні, з якого вбачається, що ОСОБА_7 приймав участь у розмові, зафіксованій у аудіо файлі з назвою «0146», зафіксованій у відеофайлі з назвою «VID_20170506_123144», зафіксованій у відеофайлі з назвою «VID_20170506_144242», зафіксованій у відеофайлі з назвою «VID_20170506_202145»;
- висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 341, з якого вбачається, що ОСОБА_7 , в період часу до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрюється та на даний час на будь який психічний розлад не страждав і не страждає, за своїм психічним станом міг та на даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними;
- висновком експерта № 1441, в якому відображено характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілі потерпілої та причина смерті ( т.1 а.с.66-73);
В апеляційній скарзі захисник зазначаючи про те, що обвинувачений наміру позбавляти життя свою дружину не мав та наводячи уривки з показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , про те, що & ОСОБА_21 Роман в ній душі не чаяв", "зустрічав завжди її з роботи і проводжав", "конфліктів між ними не було", робить висновок, що "ці ОСОБА_7 рджують відсутність ОСОБА_26 > С.
Однак ці ствердження та уривки з показань свідківне підтверджують доводи захисника, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження, ретельно та об`єктивно досліджених судом першої інстанції.

Під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений МАМЧУР Р.Ю. та потерпіла СТЕЦИК Н.С. у подружжя Сухомлинів помешкання орендували, проживали сім`ї на різних поверхах приватного будинку, між собою вони не були ані родичами, ані друзями, своїми секретами не ділились, разом вільний від роботи час не проводили.

Таким чином зазначені свідки Сухомлин В.П. та Сухомлин М.О. за життям обвинуваченого та потерпілої цілодобово не спостерігали і спостерігати не могли, а отже не могли, що в дійсності відбувалось між ними наодинці, коли їх ніхто зі сторонніх не бачив.
В той же час з дійсних показань свідка Сухомлина В.П., даних ним в судовому засіданні 04.10.2017 p., вбачається, що після одного з конфлі ОСОБА_30 рік до трагедії він радив Мамчуру розвестись по-чоловічому, а з показань Сухомлин М.О., даних нею в судовому засіданні 04.10.2017 p., вбачається, що післ ОСОБА_30 о з конфліктів вона радила Мамчуру розрубити вузол, оскільки в сім`ї не ладилось, і натякала на наявність інших дівчат.
Отже ці показання фактично спростовують вказівку захисника в скарзі про відсутність конфліктів між її підзахисним МАМЧУРОМ Р.Ю. та його загиблою дружиною.

Крім того, дійсні показання цих свідків, дані ними в судовому засіданні, підтвердилиті обставини, при яких було виявлено труп потерпілої СТЕЦИК Н.С., та ті обставини, які відбувались

Також захист твердить, що ОСОБА_32 :windowtext;font-style:normal'>A.B. та Прочуханова С.П. н ОСОБА_7 агал ОСОБА_13 о життя Мамчура Р.Ю. та Стецик Н.С., які н ОСОБА_7 не підтверджують, що у М ОСОБА_13 був умисел на вбивство Стецик Н.С.
При цьому захисник вважає їх показанняненалежними і недопустимими доказами, але з цього приводу будь-яких обґрунтувань не наводить.
Так, з показань свідка ОСОБА_33 n","serif";font-weight:normal'>A.B., даних нею в судовому засіданні 31.01.2018 р., яка була співробітницею потерпілої СТЕЦИК Н.С., вбачається, що при відвертій розмові Наташа їй розповіла про її погані стосунки з чоловіком, який її постійно безпідставно ревнував; про те, що вона більше не може так жити, що чоловік морально доводить її, неправильно з нею поводиться, що, знаходячись вдома, вона не може ні з ким спілкуватися; що чоловік забирає у неї всі гроші, застосовує насильство. Свідок також показала, що про інших чоловіків мови не було, а на запитання про розлучення, Наташа ві ОСОБА_34 , що їй шкода тільки матір Мамчура. З показань свідка, вона бачила Мамчура за весь час ОСОБА_35 ази, була очевидцем того, як Мамчур грубо розмовляв з Наташею, яка була сонячною та доброю.

З показань свідка Прочуханової С.П., - першої дружини обвинуваченого МАМЧУРА Р.Ю., даних нею в судовому засіданні 31.01.2018 р., вбачається, що з боку ОСОБА_7 n>. були випадки застосування до неї фізичного насильства; що він її неодноразово душив; при цьому він - спортсмен, і знав, як правильно бити, щоб не залишати слідів; любив контролювати її у всьому; невиправдано ревнував; вигадував на рівному місці; заводив сам себе; розбивав речі, все громив; якщо був під алкоголем, "розпускав руки", і це все підсилювалось. Коли він потрапив за грати за розбій, вони розвелись, а після повернення пропадав, вів себе неадекватно, і вона вирішила остаточно розійтись з ним; проживали вони паралельно: вона з донькою, а він - окремо. Згод ОСОБА_37 дізналась від його цивільної дружини Катерини, що та його утримувала, і йому було так зручно; але потім щось сталось, і він почав бити і її; у ванній на її голові розбив горщики, вона викликала міліцію, але потім заяву забрала. Свідок також показала, що ОСОБА_7 an>Мамчур Р.Ю. вміє перевернути ситуацію на свою користь, перекласти провину з себе на другого.
В суді першої інстанції обвинувачений МАМЧУР Р.Ю. не спростував ці твердження свідка Прочуханової С.П.
Отже фактично дійсні показання цих свідків, дані ними в судовому засіданні, досить об`єктивно розкрили сутність агресивного характеру та жорстокого поводження обвинуваченого, навіть, з найближчими йому людьми.

І судом першої інстанції було зроблено законне та обґрунтоване посилання на показання цих свідків.

Таким чином, ствердження ОСОБА_38 f"; color:windowtext;font-weight:normal'>.C. про "почуття любові" з боку її підзахисного до потерпілої та про "життя у злагоді" не тільки нічим об`єктивно не підтверджені, а, навпаки, спростовані, як показаннямидопитаних судом свідків, так і іншими доказами, в т.ч. даними судмедекспертизи, під час проведення якої у потерпілої Стецик Н.С. було виявлено більше 100 тілесних ушкоджень.

Захисник в скарзі стверджує, що висновок експерта № 1441 не є доказом умислу на вбивство потерпілої, а лише доказом заподіяних тілесних ушкоджень та механізму їх завдання, і що цей висновок можна застосувати для кваліфікації дій її обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Також захисник посилається в апеляції на показання ОСОБА_39 Times New Roman","serif";color:windowtext;font-style:normal'>A.A., який не підтвердив, що смерть потерпілої настала у зв`язку з заподіянням їй обвинуваченим удару в голову.
Однак, викладення показань експерта в такому вигляді, як навів захисник в скарзі, не відповідає тим показанням, які він насправді давав в суді.
Так, ОСОБА_40 New Roman","serif"; color:windowtext;text-decoration:none'>A.A. в судовому засіданні 22.05.2018 р. підтвердив результати, встановлені ним при проведенні експертизи та викладені у висновку експерта № 1441 про те, що причиною смерті ОСОБА_41 font-weight:normal;font-style:normal;text-decoration:none'> Н.С. була закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки головного мозку. Експерт в суді також показав, що всі тілесні ушкодження, які стали причиною черепно-мозкової травми, що потягла за собою смерть потерпілої, були нанесені близько 2-х годин до настання смерті, а забійна рана на тімені була спричинена не більше, ніж за 30-40 хвилин до настання смерті; що в голову потерпілої було нанесено не менше 5 ударів; що великі розміри крововиливів свідчать про те, що ударів могло бути спричинено на декілька більше, але не менше 5; що забійна рана на тімені могла бути спричинена від удару о предмет з обмежуючою контактуючою поверхнею, предмет міг мати ребро с кутом, і це міг бути любий предмет, менший за, контактуючу поверхню голови, індивідуальні ознаки цього предмета неможливо визначити; що всі інші удари були нанесені руками і ногами; що черепно-мозкова травма, внаслідок якої настала смерть потерпілої виникнути від падіння не могла; що на момент отримання забійної рани на тімені, яка виникла пізніше всіх інших тілесних ушкоджень, черепно-мозкова травма з крововиливами під оболонки головного мозку вже існувала. На запитання захисника обвинуваченого щодо забійної рани, експерт відповів, що забійна рана могла утворитися при ударі як при падінні об предмет, так й при ударі цим предметом по голові.

Це спростовує ствердження захисника Григоренко Л.С. щодо наявності показань експертапро те, що забійна рана, утворилась не від удару Мамчура Р.Ю., адже таких показань експерт не давав.

У своєму вироку суд першої інстанції надав правову оцінку всім доказам, в т.ч. висновку експерта № 1441 та показанням експерта, даним ним в судовому засіданні, та іншим доказам, безпосередньо дослідженим судом під час судового процесу.

І саме аналіз всіх доказів та їхня правова оцінка дозволили суду зробити однозначний і обґрунтований висновок щодо наявності у обвинуваченого МАМЧУРА Р.Ю. умислу саме на вбивство потерпілої Стецик Н.С., а не на заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень, як про те вказує адвокат в своїй апеляційній скарзі.

Також, суд першої інстанціїабсолютно законно та обґрунтовано не взяв до уваги висновок спеціаліста № 43, наданий стороною захисту, та відкинув його з посиланням на вимоги ст. 84 КПК України, оскільки даний висновок спеціаліста суд не може визнавати процесуальнимджерелом доказів

Крім того, при ретельному дослідженні судом першої інстанції протоколу огляду мобільного телефону від 22.05.2017 р., який належить Мамчуру Р.Ю., було встановлено, що в телефоні є фотографії та відеозаписи, на яких зафіксована потерпіла Стецик Н.С. в різні години 6 травня 2017 року і ці фото та відеозаписи свідчать про наступне:

на відеозапису о 12 годині 31 хв. потерпіла жива, без видимих ушкоджень, одягнена, лежить в ліжку і спілкується з чоловіком;
на відеозапису о 14 годині 42 хв. потерпіла лежить в ліжку ще жива, але вже без одягу та вже не спілкується, чути тільки розмову чоловіка за кадром; на цей час її обличчя вже в крові:

далі на декількох фотографіях, датованих 19 годиною 58 хвилиною, потерпіла
лежить оголена на підлозі на спині, руки та ноги в різних позах, при цьому ознак життя немає, на її тілі видно велику кількість синиів темного кольору:

на фото о 20 год. 20 хв. потерпіла в тому ж стані, але в іншому місці підлоги та в іншій позі, на її тілі видно велику кількість синців темного кольору;
на відеозаписах о 20 год. 21 хв. видно, що потерпіла спочатку знаходиться на підлозі, потім обвинувачений піднімає її тіло (без ознак життя), кладе тіло на ліжко та перевертає на спину, в подальшому декілька раз міняючи її позу та коментуючи свої дії.

На деяких фото зображений безпосередньо сам обвинувачений.
Фотографії та відеозаписи свідчать не тільки про стан потерпілої та дії і коментарі обвинуваченого, а й про те, що в кімнаті нікого, крім них, за весь зафіксований час не було.

3 висновку експерта № 1441 вбачається, що виходячи із ступеня розвитку трупних явищ на час огляду трупа на місці події 7 травня 2017 року, початого о 2 годині 50 хвилин,враховуючи наявність переміщення тіла після смерті,

ОСОБА_28 ustify;text-indent: 35.45pt'>Н.С. померла приблизно за 8-12 годин до вказаного часу, тобто смерть потерпілої настала 6 травня 2017 року між 15-тою та 19-тою годинами, що відповідає і даним сюжетів, знятих самим МАМЧУРОМ Р.Ю. на його мобільний телефон.
При цьому слід зазначити, що з довідки Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва від 29.05.2017 р. за вих. № 1142/Б вбачається, що "згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи (АТДС) "Швидка медична допомога", 07 травня 2017 року о 00:04 АДРЕСА_2 font-size:14.0pt'>за адресою: м. Київ, с. Чапаївка, вул. Бродівська, 81-6 (п/б), від чоловіка (дані про себе н НОМЕР_1 з телефонного номеру 067-406-6152 був зареєстрований один виклик екстреної (швидкої) медичної допомоги за № 12. За адресою ОСОБА_13 виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги до Стецик Наталії Сергіївни, 35 років..."

З записів виїзду швидкої медичної допомоги № 12 від 07.05.2017 р. безпосередньо вбачається, що при огляді трупа СТЕЦИК Н.С. (дослівно) "констатирована биологическая смерть с признаками насильственной смерти".
Таким чином, аналіз вищезазначених фотографій та відеозаписів.зроблених безпосередньо обвинуваченим МАМЧУРОМ Р.Ю., висновку експерта № 1441 і документів "Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва" у своїй сукупності дає можливість дійти до обґрунтованого висновку, що коли МАМЧУР Р.Ю. 07 травня 2017 року на 4-тій хвилині першої години ночі викликав лікарів "швидкої допомоги", потерпіла СТЕЦИК Н.С. була мертвою вже декілька годин.

Тому намагання захисника представити виклики обвинуваченим Мамчуром Р.Ю. швидкої допомоги, як бажання надати потерпілій медичну допомогу та відсутність його умислу на вбивство дружини, колегія суддів вважає є спробою уникнути обвинуваченим відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

З вироку суду вбачається, що спосіб нанесення потерпілій ушкоджень, їх кількість, зокрема, нанесення не менше п`яти ударів в область голови, що привели до закритої черепно-мозкової травми та смерті, дії обвинуваченого, направлені на фото- та відеофікс ОСОБА_7 отерпілої в ракурсах її постійного переміщення, при цьому коментування своїх дій, попередня поведінка Мамчура Р.Ю. та потерпілої, перебування в стан ОСОБА_42 ивство по ОСОБА_7 ецик H. С., тобто Мамчур Р.Ю. усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.
Цей висновок судубазується саме на тих обставинах, які були встановлені під час судового розгляду даного кримінального провадження та доведені належнимий допустимимидоказами, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких об`єктивних та достовірних доказів протилежного а ні захисник обвинуваченого Мамчура Р.Ю., а ні він сам суду апеляційної інстанції не надали.
За таких обставин кваліфікація дій Мамчура Р.Ю. за ч.1 ст.115 КК України - вірна.
Щодо позиції захисту про необґрунтоване призначення судом першої інстанції моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн, то слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до п. 2 ч. З ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

З вироку суду вбачається, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, враховуючи обґрунтування позовних вимог.
Слід зазначити, що і в позові і під час допиту потерпілого було надане обґрунтування усім позовним вимогам.
Враховуючи це об`єктивне обґрунтування, як законну підставу для задоволення цивільного позову, у відповідності до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд першої інстанції задовольнив повністю вимоги по матеріальній шкоді та частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, при цьому жодних порушень норм чинного законодавства України при винесенні рішення по цивільному позовусудом допущено не було.
Саме тому вимоги захисника в частині зменшення суми стягнутої судом моральної шкоди єбезпідставними.
Щодо призначеного покарання, то колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому Мамчуру Р.Ю.за кримінальне правопорушення, судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання.

Так, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Доводи потерпілого про призначення більш тяжкого покарання, є необґрунтованими, а перелічені в апеляційній скарзі доводи, які на думку апелянта можуть впливати на призначене покарання, були предметом перевірки судом першої інстанції та з їх урахуванням прийнято обґрунтоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів.
Зазначене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушенняособі обвинуваченого, внаслідок м`якості є безпідставними.
Разом з тим, під час вирішення питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання при його призначенні суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне дотримання законодавства, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України (КК), Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК), цим Законом, а також законами України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (Закон від 26 листопада 2015 р. № 838-VIII) та «Про попереднє ув`язнення», міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 440/853/17 у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, відповідно до ст. 5 ч. 2 КК України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.

Так, ст. 72 ч. 5 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За вказаною нормою у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, ст. 72 ч. 5 КК України викладено у такій редакції: "Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування".

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях ст. 5 КК України. Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).

Кримінально-правові відносини це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державою і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.

Отже, із урахуванням наведеного, Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ є таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.
Як вбачаєть ОСОБА_7 алів кримінального провадження та довідки ДУ «Київській Слідчий Ізолятор» від 31.08.2021 року №08/603-21/607Ад, Мамчур Р.Ю. взятий під варту з 07.05.2017 року, з 08.05.2017 року по 20.12.2019 року утримувався в ДУ «Київській слідчий ізолятор», судове рішення (вирок) судом апеляційної інстанції щодо нього винесено 28.10.2019 року, 20.12.2019 року вибув до ДУ «Бучанська ВК №85 Київська область», 27.05.2020 року прибув із ДУ «Бучанська ВК №85 Київська область» до ДУ «Київський слідчий ізолятор» на касаційний розгляд, який відбувся 07.07.2020 року (постанова ВС від 07.07.2020 року), якою вирок скасовано та справу повернуто на новий апеляційний розгляд, з 27.05.2020 року по 10.07.2020 року утримувався у ДУ «Київський слідчий ізолятор», 10.07.2020 року вибув до ДУ «Бучанська ВК №85 Київська область», 26.08.2020 року прибув із ДУ «Бучанська ВК №85 Київська область» до ДУ «Київський слідчий ізолятор» по ухвалі ВСУ на апеляційний розгляд, з 26.08.2020 року по теперішній час утримується в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з зарахувати Мамчуру Р.Ю. в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 07.05.2017 року по 28.10.2019 року; з 27.05.2020 року по 07.07.2020 року та з 26.08.2020 року по 01.09.2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тому в цій частині доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого Мамчура Р.Ю. адвоката Григоренко Л.С. підлягають до часткового задовлення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну у потерпілого Стецика С.В. залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого Мамчура Р.Ю. адвоката Григоренко Л.С. задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 06.07.2 ОСОБА_11 e='font-size:14.0pt'> щодо МАМЧУРА Романа Юрійовича в частині застосування ч.5 ст.72 КК України змінити.
На підставі ч.1 ОСОБА_7 КК України в редакції від 26.11.2015 року, зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення Мамчуру Р.Ю. з 07.05.2017 року по 28.10.2019 рік; з 27.05.2020 року по 07.07.2020 рік та з 26.08.2020 року по 01.09.2021 рік, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
У ОСОБА_7 ути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим Мамчуром Р.Ю. у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді