Провадження №1-кс/752/9944/21
У Х В А Л А
про арешт майна

15.12.2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання, внесене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами міжнародного запиту про надання міжнародної правової допомоги компетентних органів Сполучених Штатів Америки у кримінальній справі № CRM-182-70288 щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за порушення законодавства в частині здійснення злочинної махінації та ймовірного спонукання інвесторів для вкладення грошових коштів в трейдингові операції, що базувалися на алгоритмі фінансового ринку «Форекс», про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

09 грудня 2021 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

З метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення або відчуження, прокурор просить накласти арешт на майно, зазначене у клопотанні.

Дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд встановив наступне.

В ході досудового розслідування встановлено, що до СУ ГУНП у м. Києві надійшов запит про надання міжнародної правової допомоги компетентних органів Сполучених Штатів Америки у кримінальній справі № CRM-182-70288 щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за порушення законодавства в частині здійснення злочинної махінації та ймовірного спонукання інвесторів для вкладення грошових коштів в трейдингові операції, що базувалися на алгоритмі фінансового ринку «Форекс», поданого в рамках договору, укладеного між Україною та Сполученими Штатами Америки про взаємну правову допомогу у кримінальних справах, ратифікованого 10.02.2000 року. Для скоєння зазначеної махінації, Стюарт, С`юл та Янг створили компанії «Медіатрікс Кепітал, Інк», «Медіатрікс Кепітал, Фанд, ЛТД», «Блу Айл Маркетс, Інк» тощо. В ході розслідування було встановлено, що ця махінація була розпочата в 2016 та продовжувалася приблизно до вересня 2019, в результаті чого потерпілі особи втратили понад 72 млн. доларів США.

06.04.2020 в рамках попереднього виконання міжнародного запиту було отримано інформацію щодо перерахування грошових коштів потерпілих осіб на рахунки зазначених вище компаній. З`ясовано, що частину коштів, отриманих від потерпілих осіб було перераховано на рахунки, які відкриті в ПАТ «КБ «Приватбанк» на ім`я дружини НОМЕР_1 ОСОБА_7 . Крім цього отримано інформацію про те, що за період здійснення такої діяльності було придбано квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 .

Дані щодо рахунків, які було надано в попередньому запиті про міжнародну правову допомогу, свідчення Ганни Огонькової під присягою в Сполучених Штатах Америки вказують на те, що вказана квартира була придбана з використанням коштів, отриманих в результаті махінацій з грошовими коштами інвесторів, що є порушенням законодавства США.

Згідно інформації, отриманої з реєстру речових прав на нерухоме майно, 30.05.2019 ОСОБА_7 уклала договір купівлі-продажу квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний документ було посвідчено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 . Згідно наданих свідчень вищезазначеною особою під присягою, грошові кошти для придбання нерухомості їй надав С`юл. Таким чином є підстави вважати, що зазначений об`єкт нерухомості був придбаний за кошти потерпілих осіб.

За таких підстав, з метою позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, з метою збереження речових доказів, прокурор вважає за необхідне накласти арешт на майно,

Дослідивши матеріали, додані до клопотання, встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на вказане майно, оскільки є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні сторони обвинувачення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ст. 568 КПК України на підставі запиту про міжнародну правову допомогу відповідні органи України проводять передбачені цим Кодексом процесуальні дії, а також інші передбачені спеціальним законом дії з метою виявлення та арешту майна, грошей і цінностей, що відповідають будь-якій із ознак, передбачених частиною першою статті 96-2 Кримінального кодексу України, а також майна, яке належить підозрюваним, обвинуваченим або засудженим особам .

Зазначене вище майно в повній мірі відповідає ознакам, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, судом не встановлено.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 36, 64-2, 131, 132, 170, 171, 172 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя