КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали з кримінального провадження №0000034 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року продовжено, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 грудня 2021 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, а також дані про особу обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, вік та стан їх здоров`я, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачені, перебуваючи на волі, зможуть переховуватися від суду та не виконати його процесуальні рішення, на що вказують такі обставини, як суспільно небезпечний характер протиправних дій, в яких вони обвинувачуються, і щодо яких органами досудового розслідування висунута обґрунтована підозра (обвинувачення), та тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів. Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачені, перебуваючи на волі, зможуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні під час судового провадження іншим чином, зокрема, незаконно впливати на свідків, які на даний час недопитані судом, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, зважаючи на які та існування реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, ________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/4278/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_1
переважає принцип поваги до їх особистої свободи, визнав необхідним продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою.

На вказане судове рішення захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подав окремі апеляційні скарги, які в цілому містять ідентичні доводи, а тому їх зміст в узагальненому виді наведено нижче.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду в частині обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, та постановити в цій частині нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати особисте житло в нічний час.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , сторона захисту заявляла клопотання і наполягала на дослідженні фототаблиць і деяких відеозаписів, а також протоколів затримання підозрюваних, з яких видно, що гранати, взривники та інші кримінальні речі було покладено підозрюваним в кармани одежі поліцейськими із сумок, які лежали на землі до початку складання протоколу і власником яких є інший обвинувачений ОСОБА_9 , тобто фактично підкинуто. Ці докази спростовують докази, на які посилається прокурор, проте суд в порушення зазначених вимог закону відмовився досліджувати матеріали сторони захисту.
Крім того, як вбачається з матеріалів, прокурор у своєму клопотанні, не наводить доводів та міркувань на користь існування ризиків, на які він посилається, що неприпустимо з огляду на вимоги закону.
Так, прокурор посилається на існування ризику впливу на свідків і потерпілих, проте до моменту розгляду клопотання сплинуло 6 місяців судового розгляду обвинувального акта по суті і прокурором не надано суду жодного доказу, жодного документу на обґрунтування обвинувального акта і не надано суду списку свідків, якими прокурор буде намагатися довести свою позицію, та невідомо чи будуть взагалі ці свідки заявлені прокурором для допиту, а тому посилання на існування ризику впливу на свідків з боку прокурора є штучною, маніпулятивною підставою для незаконного продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Також є необґрунтованим і посилання на прокурора на існування ризику впливу на потерпілих - працівників поліції з метою вплинути на їх свідчення, оскільки потерпілі у цьому провадженні були допитані у судових засіданнях у серпні-вересні 2021 року.

Окрім цього, суд в ухвалі, за відсутності обґрунтування існування ризиків прокурором, самостійно наводить таке обґрунтування, зазначаючи, що ризик переховування, на думку суду, існує з огляду на суспільно-небезпечний характер протиправних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та тяжкість покарання яке їм загрожує. Проте протиправність і суспільна небезпечність дій підозрюваного, обвинуваченого, це характерні (і необхідні) ознаки кримінального правопорушення і кримінальної відповідальності взагалі, без яких відсутня кримінальна відповідальність, а тому ці ознаки дій обвинувачених, на які послався суд, не можуть бути ознаками і аргументами на користь існування ризику переховування.
Щодо ризику «перешкоджання встановлення істини…», то суд самостійно встановив наявність існування такого ризику, про який навіть не згадував прокурор, вийшовши за рамки суддівської дискреції, що є очевидною ознакою упередженості суду, і при цьому послався на те, що вказаний ризик існує в частині можливості незаконно впливати на потерпілих та свідків, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин злочину, тобто через інший самостійний ризик, а тому, встановлюючи існування одного ризику через посилання на інший, суд фактично не встановив жодного ризику і не навів доводів на користь їх існування, а відтак продовжив термін дії запобіжного заходу безпідставно.
Також суд не надав належної оцінки і тому факту, що згідно письмовим заявам ОСОБА_6 , відображеним в протоколі затримання, на протязі цих трьох годин після фактичного затримання застосовувалися тортури і фальсифікація матеріалів, яка полягала в тому, що гранати і запали, які були знайдені у сумках і належали ОСОБА_9 , були засунуті по карманах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 коли вони знаходилися в кайданках після фактичного побиття, яке встановлено досудовим розслідуванням ДБР.
Крім того, клопотання прокурора про застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не містить належного обґрунтування неможливості застосування до кожного з них іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж передбачений клопотанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000034 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам, зокрема, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 07 жовтня 2021 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 грудня 2021 року включно.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен з них, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинуваченіперебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначено у випадку встановлення їх вини, та не виконати процесуальні рішення суду, на що вказують такі обставини, як суспільно-небезпечний характер протиправних дій, в яких вони обвинувачуються, та незаконно впливати на свідків, які на даний час недопитані судом, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїх апеляційних скаргах захисник ОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_5 в апеляційних скаргах фактично проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував ступінь тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, дослідив матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, тобто заявлені у клопотанні прокурора та встановлені суддею ризики є реальними, у зв`язку з цим суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, на час винесення оскаржуваної ухвали, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинувачених.

Щодо доводів захисника про те, що посилання прокурора на існування ризику впливу на свідків є штучною, маніпулятивною підставою для незаконного продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так як прокурором не надано суду жодного доказу та документу на обґрунтування обвинувального акта і не надано суду списку свідків, якими прокурор буде намагатися довести свою позицію, то вони не заслуговують на увагу, оскільки прокурор має право заявити про допит свідків на будь-якій стадії судового розгляду, відповідно до визначеного судом обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінальних правопорушень, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника ОСОБА_5 щодо того, що судом у порушення вимог закону не було досліджено доказів невинуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інкримінованих їм злочинах, які були надані суду стороною захисту під час розгляду клопотання про обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, що є змістом апеляційних вимог захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року, якою продовжено, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05 грудня 2021 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3