Провадження № 1-кс/344/7414/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000501 від 08.05.2020, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, в обґрунтування якого посилався на те, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова 17.02.2021 накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :22:002:2801, площею 0,25 га., яка розташована за адресою участок Вишні село Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Земельна ділянка на праві власності належить ОСОБА_4 , яку вона придбала 11.05.2019 у ОСОБА_6 . На момент продажу земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ІФ № 045788 виданого Поляницькою сільською радою 12.11.2001 на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 16.08.2001 № 24. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як встановлено експертом і підтверджується документами, земельна ділянка не належить до земель лісового фонду та не належить до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах населеного пункту с. Поляниця. Прокурором при звернення до слідчого судді не було надано жодного документу про те, що земельна ділянка раніше відносилась до земель лісогосподарського призначення або була у користуванні ДП «Ворохтянський лісгосп, а тому доводи слідчого і прокурора були хибні. Ухвалою слідчого судді необґрунтовано накладено арешт, що є підставою для скасування арешту.

Заявник та власник майна в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали з підстав наведених в ньому. Також ОСОБА_4 додатково пояснила, що право власності на земельну ділянку вона набула правомірно, жодного зв`язку із особою яка фігурує у кримінальному провадженні, а сааме ОСОБА_7 вона немає, тому просила скасувати арешт.

Слідчий ОСОБА_8 в судовому засіданні вимоги клопотання заперечив, просив відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту, оскільки арешт накладено правомірно, ухвала слідчого судді переглядалась судом апеляційної інстанції та арешт залишено в силі. На даний час в кримінальному провадженні тривають слідчі дії, встановлюються обставини вчинення кримінального правопорушення, земельна ділянка визнана речовим доказом, призначено земельну-технічну експертизу, а тому підстав для скасування арешту на даний час немає.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а згідно з ч. 2 - документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2021 року накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2801, площею 0,25 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , шляхом заборони розпорядження, користування і проведення будівельних робіт з метою забезпечення схоронності лісових насаджень та ландшафту(а.с.27-28).

Адвокат ОСОБА_3 оскаржив вказану ухвалу слідчого судді до апеляційного суду.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги , ухвалу слідчого судді залишено без змін.
В ухвалі колегія суддів зазначила про те, що слідчий суддя вірно встановив той факт, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно, яке постановою слідчого визнано речовим доказом, має суттєве значення для проведення досудового розслідування та відповідає критеріям речового доказу, а тому з метою недопущення нанесення додаткових збитків та збереження лісових насаджень на нього слід накласти арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

До клопотання адвокатом додано висновок експерта № 14/09-21/2 із якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:2801 має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ця ділянка не належить до земель лісового фонду та не належить до земель лісогосподарського призначення (а.с.18-26).

Вказане, на думку заявника, свідчить про те, що арешт на земельні ділянки було накладено необґрунтовано.
Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що вищезазначені заявником обставини не можуть бути підставою для скасування арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:2801, який було накладено ухвалою слідчого суддіЛичаківського районного суду м. Львова 17.02.2021, оскільки добросовісність набуття земельної ділянки у власність ОСОБА_4 (що не є предметом дослідження слідчим суддею в рамках даного кримінального провадження) не свідчить та не спростовує висновку про відповідність земельної ділянки критерію речового доказу у кримінальному провадженні.
На даному етапі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, встановлюються його обставини, призначено земельно-технічну експертизу, а тому слідчим суддею не встановлено даних, які б не виправдовували на даний час втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.
Скасування арешту майна станом на даний час може зашкодити ходу досудового розслідування у кримінальному провадженні та не сприятиме його дієвості та досягненню мети кримінального провадження.
При цьому, слідчий суддя зауважує, що в рамках кримінального провадження арешт речового доказу здійснено саме з метою забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

За таких обставин слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання заявника.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000501 від 08.05.2020 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали оголошено 01 грудня 2021 року о 14 год. 00 хв.