10.01.2022 Єдиний унікальний номер 205/122/22
Провадження № 2/205/18/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2022 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 розглянувши клопотання дізнавача СД відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000815 від 19 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

06 січня 2022 року до суду надійшло вищевказане клопотання дізнавача, в якому вона просить накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок 24 листопада 2021 року постановою дізнавача було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000815 від 19 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено також підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України). Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ні клопотання про накладення арешту, ні постанова про визнання предмету речовим доказом не містять належного мотивування, якому з критерієв, визначених в ст. 98 КПК України відповідає вищезазначений будинок, яким чином він може бути використаний як доказ у цьому кримінальному провадженні, зазначені підстава та мета арешту в загальних рисах та не конкретно.

За правилами ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю, в тому числі, власника майна.

У клопотанні відсутні будь які контактні дані власника будинку, які б могли забезпечити його оперативний виклик в судове засідання.

За правилами ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Отже, посилання дізнавача в клопотанні на ч. 2 ст. 172 КПК України з проханням розглядати вказане клопотання без участі власника майна слідчим суддею не приймається до уваги, оскльки положення ч. 2 ст. 172 КПК України є правом слідчого судді, а не обов`язком.

Разом з тим, вирішення питання про арешт майна без повідомлення його власника без наявності для цього достатніх правових підстав є грубим порушенням права приватної власності, тому правові підстави для проведення судового засідання без участі власника майна відсутні.

Крім того, частиною 1 статті 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, а також цивільного позивача з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином, системний аналіз викладених норм КПК України дає підстави слідчому судді дійти до висновку, що з клопотанням про арешт майна третіх осіб має право звернутися виключно прокурор.

Слідчим суддею встановлено, що дізнавач просить накласти арешт на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000815 від 19 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в кримінальному провадженні № 0000815 підозра жодній особі не повідомлена, юридичних осіб, щодо яких здійснюється це кримінальне провадження не вказано.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані та юридичні особи, щодо яких здійснюється провадження, майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

Звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

Відповідно до частини третьої ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З огляду на те, що подане клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, слідчий суддя повертає його для усунення недоліків на підставі статті 172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-172, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання дізнавача СД відділення поліції № 3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000815 від 19 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - повернути для усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків, встановивши строк для такого усунення - сімдесят дві години з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутись із вказаним клопотанням до слідчого судді в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

.