Справа № 750/9926/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/492/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ЧРД АСП «Черігіврайагролісгосп» - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000049 від 16 травня 2021 року, про арешт майна, а саме, земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером :11:000:0002, загальною площею 63,3438 га, та посівів сільськогосподарської культури кукурудзи.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що прокурор ні в поданому клопотанні, ні в судовому засіданні не довів необхідності накладення арешту на всю земельну ділянку площею 63,3438 га, тоді як посіви сільськогосподарської культури кукурудзи засіяні лише на її частині, а саме, на площі близько 19 га, про що зазначено і в протоколі огляду.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову, якою накласти арешт на майно зазначене у клопотанні. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке містить невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що в даному випадку земельна ділянка з наявними на ній посівами кукурудзи є речовими доказами злочину, оскільки зберегли на собі сліди самовільного захоплення земельної ділянки, земельна ділянка є предметом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а посіви та врожай є речами, здобутими винними особами у результаті самовільного захоплення земельної ділянки, тобто доходом від злочину. Прокурор вказує, що у разі не накладення арешту, після збору врожаю він стане самостійним об`єктом цивільних прав і, як майно, може бути реалізоване, що призведе до втрати речового доказу. Апелянт вважає обґрунтованою необхідність накладення арешту на всю земельну ділянку, оскільки вона визначена в натурі і сформована, як об`єкт цивільних прав та не може, без розроблення додаткової землевпорядної документації, бути поділена на частини.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку представника ЧРД АСП «Черігіврайагролісгосп» ОСОБА_7 , який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано відмовлено у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, відділом дізнання Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000049 від 16 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Земельна ділянка державної форми власності з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, з кадастровим номером :11:000:0002 має загальну площу 63,3438 га.

Проведеними 25 червня 2021 року та 23 жовтня 2021 року оглядами виявлено, що вказана ділянка оброблена механічним способом (за допомогою сільськогосподарської техніки) та засіяна кукурудзою на площі близько 19 га.

28 червня 2021 року постановою прокурора Чернігівської окружної прокуратури зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :11:000:0002 загальною площею 63,3438 га та посіви сільськогосподарської культури кукурудзи, що незаконно ростуть на ній, визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна на вказану земельну ділянку та посіви на ній.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора , досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевказані правові норми, якими регулюється порядок застосування інституту забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, наведені органом досудового розслідування в клопотанні про арешт майна є необґрунтованими, а підстави для накладення арешту на майно, визначені ст. 170 КПК України, в даному провадженні відсутні.

В ухвалі слідчого судді детально проаналізовано, з чим погоджується і колегії суддів апеляційної інстанції, що прокурором не доведено правових підстав для накладення арешту на земельну ділянку та урожай, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000049 від 16 травня 2021 року, про арешт майна без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4