КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/6630/20Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4210/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - доповідач по справі ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року, -
В С Т А Н О В И В:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 06.10.2020 року, укладену між прокурором Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону та обвинуваченою ОСОБА_4 .
Визнано обвинувачену ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням адміністративно-господарських функцій, пов`язаних з прийняттям, зберіганням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на один рік.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок суду, вважаючи його незаконним.
В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження вироку суду ОСОБА_3 зазначає, що станом на січень-лютий 2019 року він обіймав посаду заступника командира бригади військової частини НОМЕР_1 з тилу, начальника тилу НОМЕР_2 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та був безпосереднім начальником ОСОБА_4 , яка обіймала посаду начальника складу взводу забезпечення, групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Вважає, що в угоді про визнання винуватості та у вироку, яким засуджено ОСОБА_4 , незаконно та безпідставно встановлено, що обвинувачена, діючи на виконання вказівки прямого начальника, досудове розслідування щодо якого здійснюється у іншому кримінальному провадженні, не будучи обізнаною в злочинних намірах останнього щодо подальшого використання документу, внесла завідомо неправдиві відомості до офіційного документу. При цьому, відсутність в тексті вироку суду вказівки на прізвище посадової особи (прямого начальника) не свідчить про неможливість його ідентифікації.

Оскільки судом першої інстанції фактично визнано його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за участі обвинуваченої, незважаючи на те, що досудове розслідування щодо нього у цьому кримінальному провадженні не здійснювалося, оскаржуваний вирок суду безпосередньо стосується його прав та законних інтересів.

Перевіривши подану апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст.ст.392, 393, 394 КПК України, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити, з наступних підстав.
Положення п.8 ч.3 ст.129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства - забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Відповідно до частини 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді. Згідно з вимогами статей 398, 399 КПК питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має права її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу. Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; 2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угоди не може бути укладено. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19), суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи. Дані, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальний акт, повідомлення про підозру, тощо), не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Як вбачається із матеріалів судового провадження, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 06.10.2020 року, укладену між прокурором Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону та обвинуваченою ОСОБА_4 . За встановлених судом обставин старший солдат ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника складу взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 та будучи службовою особою, в січні 2019 року в невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , з невірно зрозумілих інтересів служби та на виконання вказівки прямого начальника, досудове розслідування щодо якого здійснюється у іншому кримінальному провадженні, не будучи обізнаною в злочинних намірах останнього щодо подальшого використання документу, шляхом проставлення власного підпису у графі «прийняв представник військової частини», внесла завідомо неправдиві відомості до офіційного документа. Всупереч доводам апелянта, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року не містить жодних даних, які прямо вказують на дану конкретну особу, а саме на ОСОБА_3 .. Також судом не визнано встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду з впевненістю ідентифікувати його особу. Крім цього, згідно абзацу 3 пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» вирок ухвалений на підставі угоди у такому випадку (стосовно однієї із декількох осіб) не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості першою не є доказом вини останніх.
За наведених обставин апелянт ОСОБА_3 не є особою, яка має право на подачу апеляційної скарги на вказаний вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченою про визнання винуватості, оскільки він не стосується його прав, свобод та інтересів.
З урахуванням викладеного та у відповідності до положень п.2 ч.3 ст.399 КПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.392, 393, 394, 399, 419 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 06.10.2020 року, укладену між прокурором Військової прокуратури Білоцерківського гарнізону та обвинуваченою ОСОБА_4 за ч.1 ст.366 КК України, повернути особі, яка її подала.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Київського апеляційного
суду доповідач по справі ОСОБА_2