Справа № 439/731/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/814/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 09 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 , -

встановила:

вироком Бродівського районного суду Львівської області від 09 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у розмірі 7355 грн. 25 коп.
Накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23.02.2021 арешт на автомобіль марки «BMW-523» д.н. НОМЕР_1 , - скасовано.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку, ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
Злочин вчинено за таких обставин.
19 лютого 2021 року, приблизно о 22 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки "Mitsubishi L 200", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись ним автодорогою сполученням «Київ-Чоп» М-06, на її ділянці 455 км.+320м., в межах населеного пункту с. Ясенів Золочівського району ( раніше Бродівський район) Львівської області, порушив вимоги чинних розділів ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п. п. 1.5; 2.3 «б», «д», 12.1, 12.4 та 12.9 б), які виразилися в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, рухався у населеному пункті з перевищенням максимальної швидкості 50 км/год, при цьому, при виборі безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку: погодних умов, стану дорожнього покриття, тим самим позбавив себе змоги постійно контролювати рух керованого ним автомобіля, що призвело до втрати, без причин технічного характеру, контролю над керованістю транспортного засобу, виїзду його в некерованому стані на зустрічну смугу руху та зіткненню з автомобілем марки "BMW - 523", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який в цей час прямолінійно рухався зустрічною смугою.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки, а саме двобічних переломів ребер, розривів серцевої сорочки і стінки правого передсердя, що привело до масивної внутрішньої кровотечі, обумовило порушення, а потім і припинення функції ЦНС, зупинку серцевої діяльності та дихання і призвели до настання смерті.
На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 р. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового терміну 3 роки. В решті вирок залишити без зміни.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає що ОСОБА_6 вчинив злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із летальним наслідком у вигляді смерті потерпілого, а також те, що обвинувачений може виконувати роботу, яка безпосередньо не пов`язана із керуванням транспортним засобом, вважає, що судом безпідставно не призначено ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На апеляційну скаргу прокурора представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подали заперечення.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
В ході перевірки відповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 9 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховано, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання, те, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, за вчинене готовий понести покарання, частково відшкодував шкоду заподіяну злочином, при цьому вказані обставини визнано судом першої інстанції, як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.
Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України та незастосування щодо нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, особу обвинуваченого, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, посткримінальну поведінку обвинуваченого, а саме те, що він добровільно частково відшкодував шкоду потерпілій, позицію потерпілої, яка просила суд не карати суворо обвинуваченого, а також досудову доповідь, відповідно до якої орган пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства.
Доводи прокурора в частині того, що обвинувачений може виконувати роботу, яка безпосередньо не пов`язана із керуванням транспортним засобом є безпідставними, підстав вважати рішення суду першої інстанції про доцільність не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами необґрунтованим, колегія суддів не вбачає.
На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, в даному випадку суд використав виважений підхід під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, за характером своєї роботи ОСОБА_6 виконує обов`язки водія.
Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також відсутності підстав для призначення обвинуваченому такого додаткового покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами, вважаючи призначене покарання необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бродівського районного суду Львівської області від 09 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4