Справа № 463/3993/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1149/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 01.11.2021 року, представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

встановила:

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 01.11.2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,0 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди - залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від17.11.2021 року клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про розподіл судових витрат у кримінальному провадженні задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21600,0 гривень.

Клопотання представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 про розподіл процесуальних витрат у кримінальному провадженні задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати (витрати на професійну правничу допомогу) у розмірі 4995,0 гривень.

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він, 20 січня 2020 року близько 10 год. 50 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «CITROEN NEMO» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул.Тракт Глинянський поблизу будинку № 64 в м.Львові у напрямку с.Підбірці Пустомитівського району Львівської області, порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями, а саме: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при наближенні до проїзної частини дороги, що має заокруглення вправо відносно його руху, не маючи завад технічного характеру не справився із керуванням, що призвело до виїзду його автомобіля на зустрічну смугу руху, де в цей час йому назустріч (в напрямку вулиці Личаківська) рухався транспортний засіб марки «FORD FIESTA» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який не зміг зреагувати на вказаний автомобіль, після чого відбулося зіткнення. В результаті зіткнення вказаних транспортних засобів, водій автомобіля марки «FORD FIESTA» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий відламковий перелом лівої ліктьової кістки, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом головки лівої стегнової кістки, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та пасажир ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, а саме: перелом ребра, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 5667 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, який допомагав потерпілим після ДТП вибратися із автомобіля, викликав швидку допомогу. Крім того, він оплачував лікування потерпілих. Зазначає, що значний вплив на настання ДТП мали погодні умови, оскільки в той день була ожеледь. Звертає увагу на тому, що обвинувачений має на утриманні вагітну дружину та неповнолітню дитину, позитивно характеризується, є учасником бойових дій, вчинив злочин у тверезому стані. Керування транспортним засобом є єдиним джерелом його доходу. З врахуванням зазначених обставин, вважає за можливе застосування до обвинуваченого положень ст. 69-1 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2021 року скасувати в частині стягнення судових витрат на користь обвинуваченого в розмірі 21600 грн.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про те, що питання відшкодування судових витрат у зв`язку з подачею цивільного позову у кримінальному провадженні у КПК України не врегульовано. Відповідно до ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та не заперечив проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, а апеляційну скаргу представника потерпілого слід задовольнити частково з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий вироком Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 13.05.2015 року, однак покарання відбув, є учасником бойових дій, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Доводи захисника про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваним вироком обвинуваченому призначено додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В мотивах прийнятого рішення суд першої інстанції врахував посткримінальну поведінку обвинуваченого, невідшкодування потерпілим заподіяної шкоди, позицію прокурора та потерпілих, наслідки вчиненого обвинуваченим злочину у виді спричинення потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень та строк реабілітації останніх, грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України.

Вироком суду встановлено, що обвинувачений працює, а відтак доводи захисника про те, що керування транспортним засобом є основним його джерелом доходу є безпідставним.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Поряд з цим, згідно з досудовою доповіддю органу пробації, результати оцінки обвинуваченого показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, невідшкодування шкоди потерпілим, наслідки вчиненого злочину та строк реабілітації потерпілих, а також те, що покарання має на меті не тільки кару та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів, а відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середнім, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 500 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Поряд з цим, найбільш суворим видом покарання, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, є позбавлення волі.

Відтак, з огляду на те, що обвинуваченому призначено покарання у виді штрафу, а найбільш суворим видом покарання за вчинення, інкримінованого йому злочину, є позбавлення волі, доводи захисника про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69-1 КК України є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника потерпілого про скасування ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2021 року.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 01.11.2021 року, цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди - залишено без розгляду, оскільки потерпілий подав відповідну заяву через бажання подати позов в порядку цивільного судочинства.
У зв`язку з залишенням цивільного позову без розгляду, захисник обвинуваченого, покликаючись на норми ЦПК України, подав до суду першої інстанції клопотання про розподіл судових витрат, а саме стягнення з потерпілого на користь обвинуваченого понесених ним витрат на правову допомогу.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2021 року зазначене клопотання захисника задоволено.

В мотивах прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що питання відшкодування судових витрат у зв`язку із подачею цивільного позову в кримінальному провадженні у КПК України не врегульованого, а тому при вирішенні даного питання підлягають застосуванню норми ЦПК України.

Зазначене твердження колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження.

Таким чином, постановлення окремої ухвали щодо вказаного питання після завершення розгляду кримінального провадження чинним КПК України не передбачено.

Відтак, ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2021 року постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, витрати на правову допомогу обвинуваченого у кримінальному провадженні врегульовані нормами КПК України та підлягають стягненню з обвинуваченого.

Застосування норм ЦПК України у даному конкретному випадку є безпідставними.

Відтак, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про стягнення з потерпілого на користь обвинуваченого понесених ним витрат на правову допомогу слід відмовити.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про розподіл судових витрат у кримінальному провадженні.

01.11.2021 року представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про стягнення на користь потерпілого, понесених ним витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Частиною першою статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження понесених витрат на отримання правової допомоги потерпіла надала до суду відповідні докази: копія договору про надання правової допомоги № 1/2401 від 24.01.2020 року; меморіальний ордер від 17.12.2020 року на суму 4995,0 гривень; акти здачі-приймання робіт (надання послуг) про прийняття-передачі наданих послуг від 31.07.2020 року, 31.08.2020 року, 30.09.2020 року, 30.10.2020 року, 30.11.2020 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, витрати потерпілого ОСОБА_7 на правову допомогу у розмірі 4995 гривень підлягають задоволенню.

Відтак, відповідно до ст. 408 КПК України, вирок Личаківського районного суду м. Львова від 01.11.2021 року в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 відмовити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2021 року щодо вирішення судових витрат скасувати.

Клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про розподіл судових витрат у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 01.11.2021 року змінити, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4995 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4