Провадження № 1-кс/638/2552/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотання слідчого Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002052 від 14.11.2021 року за ч.3 ст.190 КК України, -

встановив:

До суду звернувся слідчий за погодженням з прокурором з клопотанням, в якому, зокрема, просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , шляхом заборони її розпорядження та відчуження, в тому числі іншим фізичним та юридичним особам по кримінальному провадженню №0002052 від 14.11.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002052 від 14.11.2021 року за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Слідчий зазначає, що по кримінальному провадженню допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила, що у серпні до неї додому за адресою: АДРЕСА_2 в середині дня прийшла раніше незнайома дівчина, яка пообіцяла допомогти останній з оформленням спадщини після смерті матері. Приблизно у середині серпня 2021 року син ОСОБА_4 разом із нею на прохання зазначеної дівчини прибули до Сьомої Харківської міської нотаріальної контори, де був присутнім окрім нотаріуса також молодий чоловік, який виступав у ролі агента з продажу квартири. Після нотаріальних дій нотаріусом було видано витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі та за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на вказану квартиру. Після чого ОСОБА_6 повідомила, що цю подію треба відмітити та привезла ОСОБА_7 пакет з харчами та випивкою та поїла її напротязі 3-х днів. 21.08.2021 року син ОСОБА_4 пішов на роботу. В цей же день до квартири потерпілої приїхала ОСОБА_6 та чоловік, що був присутнім у нотаріуса. Вони привезли трохи горілки так як ОСОБА_4 було зле, але повідомили, що їй не потрібно багато пити, бо тільки сьогодні настав той день, коли можна поїхати до нотаріуса і все дооформити. ОСОБА_6 повідомила, що перебуваючи у нотаріуса необхідно зазначити те, що ОСОБА_8 ніби то її син та йому вкрай необхідні грошові кошти на термінову операцію. Прибувши до приватного нотаріуса ОСОБА_9 , потерпіла, будучи обманутою та не розуміючи суті своїх дій, ніби то підписала документи, які навіть не читала, бо знаходилась у п`яному стані. При цьому нотаріус не роз`яснювала права та обов`язки сторонам, засвідчила договір позики між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 на загальну суму 33 000,00 доларів США та іпотечний договір між вказаними особами, за умовами якого потерпіла передає у іпотеку свою квартиру АДРЕСА_1 . Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 купили пакет з їжею та алкоголем ОСОБА_4 та запевнили останню, що тепер вона повний власник квартири і відвезли її додому. Ввечері син дізнався, що трапилось. 12.11.2021 року о 20:00 годині до квартири приїхали невідомі особи, які почали стукати у двері та повідомили, що квартира продана та ОСОБА_7 треба звільнити її негайно. З клопотання вбачається, що ОСОБА_4 ніколи не отримувала грошові кошти в сумі 33 000 доларів США.

Слідчий зазначає, що 15.11.2021 року винесено постанову про визнання зазначеної вище квартири речовим доказом у кримінальному провадженні.

Також зазначає, що незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, яке є безпосереднім об`єктом вчиненого кримінального правопорушення, що може перешкодити встановленню істини по справі.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Надав для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження.
ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити.
Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши надані докази, а також оглянувши матеріали кримінального провадження №0002052 від 14.11.2021 року, слідчий суддя дійшов наступного.

Слідчим відділом Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002052 від 14.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 13.11.2021 року до ХРУП №3 із заявою про кримінальне правопорушення звернулась гр. ОСОБА_4 , а саме про те, що протягом останніх двох місяців невстановлені особи шляхом обману заволоділи її майном.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, згідно витягу зазначене майно обтяжене договором іпотеки №3576 від 21.08.2021 року за договором позики №3575 від 21.08.2021 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, передбаченому кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, треті х осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Крім того, ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Зі змісту клопотання вбачається, що слідчим в обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, зазначено щодо необхідності саме збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
При цьому оглядом в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження не встановлено наявності постанови прокурора або слідчого про визнання зазначеного у клопотанні майна речовими доказами у кримінальному провадженні. Не надано такої постанови прокурором і в судовому засіданні.
Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи, що слідчим не доведено необхідності арешту зазначеного у клопотанні майна, як не доведено і наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України (приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження), які б свідчили про необхідність арешту як способу забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання слідчого необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючи ст. ст. 170-173, 233, 309 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002052 від 14.11.2021 року за ч.3 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений 29.11.2021 року о 15:00 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1