Справа № 682/670/21
Провадження № 1-кп/675/156/2021
У Х В А Л А
"13" грудня 2021 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглядаючи в м. Ізяслав Хмельницької області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
На розгляді Ізяславського районного суду Хмельницької області знаходиться кримінальне провадження №0000784 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України.
При цьому ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.10.2021 було продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до 27.12.2021 включно.
У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду, що по спливу визначеного строку його дії дане кримінальне провадження не може бути розглянутим по суті, натомість ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу та його подальшого продовження не зменшилися.
Прокурор покликається на те, що в разі зміни запобіжного заходу обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином з метою покращення свого становища, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання прокурора. При цьому на думку захисника, на даний час наявні законні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, зокрема, такий як цілодобовий домашній арешт.
На думку захисника обвинуваченого, прокурор належним чином не обгрунтував тих ризиків, на які він покликається в обгрунтування свого клопотання. За покликанням захисника обставини, які покладені в основу клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не є доведеними.
Як вважає захисник, домашній арешт повністю зможе забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.
Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали позицію захисту, не заперечили проти заміни запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Вислухавши доводи прокурора, пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілих в обгрунтування наявності підстав для зміни запобіжного заходу, суд встановив наступні обставини та прийшов до такого висновку.
Необхідно наголосити, що згідно приписів ст. ст. 199, 315 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання щодо продовження строку тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене.

Таким чином, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки до 27.12.2021 кримінальне провадження закінчене не може бути, оскільки у справі не допитані потерпілі, свідки, та не досліджені письмові докази.

Подане прокурором клопотання відповідає вимогам ст. 184 та ч. 3 ст. 199 КПК України, матеріали клопотання містять достатні дані про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.
Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Стаття 177 КПК України визначає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість його зміни на більш м`який запобіжний захід, в тому числі і такий як цілодобовий домашній арешт, суд враховує самі критерії обгрунтованості підозри та практику Європейського суду з прав людини.
Слід зазначити, що тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.
При цьому, суд констатує і те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.
Практика Європейського суду з прав людини, вказує, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 судом враховано, що останній хоча і не судимий, однак обвинувачується у вчиненні грабежу та вимаганні з погрозою вбивства із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинених повторно, тобто тяжких злочинах, за вчинення яких відповідною санкцією, зокрема ч. 2 ст. 189 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.
Також судом враховується думка потерпілих, які просили змінити ОСОБА_7 міру запобіжного заходу непов`язаного з позбавленням волі.
Проте суд зауважує, що станом на день постановлення ухвали суду, потерпілі покази по суті інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення не давали.
На думку суду, з огляду на санкції інкримінованих злочинів є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Необхідно врахувати, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, про що неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії».
Судом об`єктивно враховано, що в даному кримінальному провадженні судовий розгляд знаходиться на початковій стадії, не допитані потерпілі, свідки та не досліджені усі письмові докази, що не виключає існування ризиків незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків з метою зміни їхніх показань на його користь, а також переховування від суду.
При цьому враховано як репутацію обвинуваченого, так і те, що він до свого затримання офіційно працевлаштований не був.
На переконання суду, висунуте обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, які відносяться до тяжких та має підвищений ступінь суспільної небезпеки та обставини, що зазначені вище, у своїй сукупності свідчать про те, що і надалі продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу і його продовження.
Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність достатніх доказів, які б свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і у виді цілодобового домашнього арешту, в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.
Наявні в суду дані на обвинуваченого ОСОБА_7 та загалом обставини, на які покликаються обвинувачений та його захисник щодо підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, на відповідній стадії судового процесу не спростовують та не зменшують ризиків, вказаних у клопотанні прокурором. На думку суду такі обставини не є визначальними при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, так як вказані обставини існували і на момент вчинення інкримінованих дій, однак не виступили стримуючим фактором поведінки обвинуваченого.
Розглянувши можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, суд вважає, що до нього не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. У даному випадку, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому строку найсуворішого запобіжного заходу є виправданою.
Суд вказує, що прокурор довів, що на даний час продовжують існувати ризики передбачені ст. 177 КПК України, які не могли зменшитися, що в свою чергу дає підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак подане клопотання підлягає до задоволення, натомість відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на наведене, доводи захисника про зміну запобіжного заходу, суд відхиляє, натомість запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів, тобто до 10.02.2022.
У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, розмір застави судом не визначається.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183-184, 193-194, 196-197, 201, 369-372, 395 КПК України,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк обраного щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» до 10.02.2022 включно, без можливості внесення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор», вручити у встановленому порядку прокурору, обвинуваченому та його захиснику.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той самий строк і в тому ж самому порядку, з дня отримання копії даної ухвали.
Суддя ОСОБА_1