Справа №587/236/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/553/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
Іменем України

14 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 587/236/21 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 17.09.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1

визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправдана за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Вимоги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не надав належну оцінки всім доказам у сукупності та дійшов необгрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, оскільки остання, будучи обізнаною про те, що після змін у законодавстві виплати для неї не передбачені, отримала та користувалася соціальною допомогою.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_11 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 17.09.2021 ОСОБА_10 визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК та виправдана за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 30.01.2020 звернулася до Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації (далі УСЗН) з письмовою заявою щодо призначення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. Відповідно ч. 1 п. 1 Постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 строк виплати державної соціальної допомоги, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. Відповідно Постанови КМУ № 632 від 22.07.2020 з 01.07.2020 призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні-червні 2020 р. здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Рішенням УСЗН від 03.02.2020 ОСОБА_10 призначено державну соціальну допомогу з 01.01.2020 до 30.06.2020, після чого у період карантину подовжено на строк від 01.07.2020 до 31.07.2020. ОСОБА_10 , будучи обізнаною в тому, що потрібно було подати нову заяву з необхідними документами та декларацію про доходи та майновий стан осіб, вказаних дій не вчинила, а діючи умисно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою УСЗН, маючи намір й надалі отримувати державну соціальну допомогу, не подала своєчасно заяву та декларацію про дохід та майновий стан до УСЗН і заволоділа грошовими коштами у вигляді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям на суму 2218 грн, яка була нарахована УСЗН, чим спричинила матеріальні збитки на вказану суму.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих і достовірних доказів, які б беззаперечно вказували на те, що ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив, шляхом зловживання довірою працівників УСЗН, з метою отримання грошових коштів у виді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_11 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що вона шахрайським шляхом, зловживаючи довірою УСЗН, не подала своєчасно заяву та декларацію про дохід та майновий стан до УСЗН і заволоділа грошовими коштами у виді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям на суму 2218 грн, яка була нарахована УСЗН, чим спричинила матеріальні збитки на вказану суму (ч. 1 ст. 190 КК).

В обґрунтування висунутого ОСОБА_10 обвинувачення прокурором надано такі докази:

- показання представника УСЗН ОСОБА_13 , згідно яких 01.01.2020 до 30.06.2020 ОСОБА_10 отримувала допомогу на дітей. По закінченню терміну була оформлена допомога ще на місяць, але ОСОБА_10 не подала заяви та декларації, внаслідок чого виникла переплата в сумі 2218 грн. Кошти УСЗН сплачені, переплата погашена;

- повідомлення УСЗН № 01-54/472 від 02.02.2021 про перебування ОСОБА_10 на обліку в управлінні як одержувача допомоги на дітей одиноким матерям та не подання нею документів, що підтверджують право на призначення допомоги протягом липня-серпня 2020 р., внаслідок чого виникла переплата бюджетних коштів допомоги за липень 2020 р. в сумі 2218 грн. Станом на 02.02.2021 ОСОБА_10 суму зайво нарахованих коштів по допомозі одиноким матерям повністю повернута до державного бюджету;

- копії заяв ОСОБА_10 від 30.01.2020 та 29.12.2020 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг, а також копії декларацій ОСОБА_10 від 29.01.2020 та 28.12.2020 про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги;

- копія рішення УСЗН від 03.02.2020 про призначення ОСОБА_10 допомоги з 01.01.2020 до 30.06.2020 в сумі 2218 грн;

- копія розпорядження УСЗН від 16.06.2020 про продовження ОСОБА_10 строку виплати допомоги одиноким матерям (з урахуванням доходів) з 01.07.2020 до 31.07.2020 в сумі 2218 грн;

- копія розпорядження УСЗН від 24.11.2020 про відмову ОСОБА_10 в призначені допомоги на період з 01.07.2020 до 31.07.2020 в сумі 2218 грн у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право на призначення державної допомоги сім`ям з дітьми;

- копія розрахунку розміру переплачених ОСОБА_10 коштів по державній допомозі за період з 01.07.2020 до 31.07.2020 в сумі 2218 грн;

- запити дізнавача від 01.02.2021 до УСЗН № 79 СД щодо надання інформації про відшкодування ОСОБА_10 зайво нарахованої соціальної допомоги та № 80 СД щодо надання копій документів особової справи ОСОБА_10 (а. к. п. 57).

На спростування пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення сторона захисту також надала докази, а саме:

- копію доручення начальника СД ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 01.02.2021 про здійснення досудового розслідування кримінального проступку, копію рапорту працівника поліції щодо виявлення в діях ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК та копію повідомлення про початок досудового розслідування кримінального проступку від 01.02.2021;

- довідку УСЗН № 596 від 25.02.2021 щодо перебування ОСОБА_10 на обліку в управлінні як одинокої матері, якої вбачається, що згідно Постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 на період карантину ОСОБА_10 продовжено виплату допомоги на дітей одиноким матерям без звернення. Згідно поданого комплекту документів відмовлено у призначені допомоги на дітей одиноким матерям тому, що у складі сім`ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював 3 місяці, що передують зверненню. У зв`язку з цим виникла переплата бюджетних коштів по допомозі на дітей одиноким матерям в сумі 2218 грн за період з 01.07.2020 до 31.07.2020, яка відшкодована в повному обсязі;

- довідку УСЗН № 594 від 25.02.2021 щодо перебування ОСОБА_10 на обліку та одержання державної допомоги. Допомогу призначено з 01.12.2020 до 31.12.2020 в розмірі 2462,02 грн та з 01.01.2021 до 31.05.2021 в розмірі 2689,02 грн;

- лист УСЗН № 01-54/7200 від 13.12.2020 щодо необхідності ОСОБА_10 відшкодувати переплату бюджетних коштів допомоги за липень 2020 р. в сумі 2218 грн.

Суд першої інстанції дослідив зазначені докази, перевіривши доводи обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання ними процесуальних обов`язків, та, витлумачивши, як того і вимагає процесуальний закон, усі сумніви на користь обвинуваченої, визнав ОСОБА_10 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдав за відсутністю в її діях складу вказаного кримінального правопорушення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з відсутністю належних, допустимих і достовірних доказів, які б беззаперечно вказували на те, що ОСОБА_10 , переслідуючи корисливий мотив, зловживаючи довірою працівників УСЗН, з метою отримання державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, навівши у вироку достатні мотиви ухваленого рішення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам і матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах, які за клопотанням сторони захисту повторно досліджені судом апеляційної інстанції (ч. 3 ст. 404 КПК).

Зокрема, положення ст. 17 КПК констатують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст. 22 КПК).

В кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі (далі Конвенція), що, крім іншого, вимагає щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 13.01.2005 у справі «Капо проти Бельгії» (заява № 42914/98).

Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

З наведених вище доказів убачається, що 30.01.2020 ОСОБА_10 звернулася до УСЗН для призначення державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям і рішенням від 03.02.2020 їй призначено допомогу з 01.01.2020 до 30.06.2020 в сумі 2218 грн.

У подальшому, КМУ прийнято Постанову № 264 від 08.04.2020, якою установлено, що строк виплати державної соціальної допомоги, зокрема допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення.

У зв`язку з цим, розпорядженням УСЗН від 16.06.2020 ОСОБА_10 продовжено строк виплати допомоги одиноким матерям з 01.07.2020 до 31.07.2020 в сумі 2218 грн.

22.07.2020 КМУ прийнято Постанову № 632, якою установлено, що з 01.07.2020 призначення і виплата державної допомоги, зокрема на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні червні 2020 р., здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

24.11.2020 розпорядженням УСЗН на підставі Постанови КМУ № 632 від 22.07.2020 ОСОБА_10 відмовлено в призначені допомоги на період з 01.07.2020 до 31.07.2020 в сумі 2218 грн через відсутність документів, що підтверджують право на призначення державної допомоги сім`ям з дітьми.

З довідки УСЗН № 596 від 25.02.2021 вбачається, що переплата бюджетних коштів по допомозі на дітей одиноким матерям в сумі 2218 грн за період з 01.07.2020 до 31.07.2020 відшкодована в повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала і пояснила, що вона не мала умислу на заволодіння державними грошима. Кожні півроку вона оформляла державну соціальну допомогу на дитину як одинока матір. Отримала допомогу з січня до червня 2020 р. В червні їй стало відомо, що матерям одиначкам перестали надавати допомогу і вона її не оформляла. В грудні їй зателефонували з сільської ради та повідомили, що в неї є переплата по виплатах і щоб вона повернула 2218 грн, на що вона погодилась. В той день їй зателефонували з УСЗН і також сказали, що є переплата. Працівники самі запропонували оформити одноразову допомогу як одинокій матері в зв`язку з пандемією і з цієї допомоги перерахувати виниклу переплату. Приблизно 20.12.2020 вона поїхала в сільську раду та оформила одноразову допомогу. Їй повідомили, що виплата нарахована та з цієї суми буде погашена переплата. Рішення про відмову у призначенні допомоги як матері одиначці їй не надсилали ні в червні, ні в листопаді, також не надсилали документи про отримання соціальних виплат.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КК підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, а згідно ч. 1, 3 ст. 3 КК законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки вказаним Кодексом.

Як визначено у ст. 190 КК, шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. З суб`єктивної ж сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не утворюють складу цього кримінального правопорушення.

Як зазначено вище, ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що вона умисно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою УСЗН, маючи на меті отримувати державну допомогу, в порушення ЗУ «Про державну допомогу сім`ям із дітьми» та Постанови КМУ № 632 від 22.07.2020 не подала своєчасно до УСЗН заяву та декларацію про дохід і майновий стан, з урахуванням якого визначається розмір допомоги на дітей одиноким матерям.

Однак вказані обставини, а саме не подання ОСОБА_10 заднім числом документів для отримання державної допомоги, не утворюють складу шахрайства, оскільки у період з 01.01.2020 до 30.06.2020 державна допомога була призначена у встановленому порядку, а після внесення змін до порядку отримання державної допомоги, 16.06.2020 УСЗН виключно за власної ініціативи, без повідомлення про це ОСОБА_10 , своїм розпорядженням продовжило останній строк виплати допомоги з 01.07.2020 до 31.07.2020 в сумі 2218 грн як особі, якій раніше відповідна допомога вже була призначена. При цьому ОСОБА_10 будь-якого впливу на прийняття УСЗН не мала і не могла мати.

Послідуючі зміни до порядку щодо необхідності подання документів для отримання державної допомоги, внесені Постановою КМУ № 632 тільки 22.07.2020, коли вже ОСОБА_10 отримала нараховану їй допомогу УСЗН. При цьому, хоча вказаний нормативний акт і прийнятий 22.07.2020, але відповідні положення повинні були застосовані з 01.07.2020.

З наведеного слідує, що на момент прийняття рішення про продовження ОСОБА_10 строку виплати державної допомоги за період з 01.07.2020 до 31.07.2020, тобто станом на 16.06.2020, існував порядок, який не передбачав необхідності подання особою документів, що у свою чергу вказує на існування чинних правових підстав для отримання державної допомоги та правомірність дій щодо отримання та використання грошових коштів. Не подання ОСОБА_10 після 22.07.2020 документів до УСЗН не свідчило про те, що отримання нею державної допомоги було протиправним, тим більше, що рішення про продовження виплат прийнято особисто і з власної ініціативи уповноваженими працівниками УСЗН на виконання Постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 без участі ОСОБА_10 .

Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_10 була належним чином проінформована фахівцями УСЗН щодо нових вимог порядку отримання державної допомоги після 22.07.2020, тобто про необхідність надання документів «post factum» вже після отримання допомоги 16.06.2020. При цьому необхідно зазначити, що на відміну від загальновідомих законів, нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти, які регламентують деякі питання надання державної соціальної допомоги, хоча і будучи оприлюдненими належним чином, фактично можуть залишатися невідомими для тих верст населення, які звертаються за такою допомогою.

Наведене суперечить принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Принцип належного врядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправляти за рахунок осіб, яких вони стосуються. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п. 70, 71 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України»).

Згідно принципу правової визначеності, закріпленому в численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні Конституційний Суд України (далі КСУ) в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Таким чином, отримавши 16.06.2020 державну допомогу за період з 01.07.2020 до 31.07.2020, ОСОБА_10 могла правомірно розраховувати на те, що оскільки уповноваженим органом в особі УСЗН прийнято рішення про продовження виплат їй цієї допомоги, то вона як суб`єкт отримання державної соціальної допомоги вправі розпоряджатися отриманими грошовими коштами, не вдаючись до вчинення яких-небудь дій, про які вона не була обізнана, а також, що вона не зазнає кримінального переслідування зі сторони держави.

Також варто взяти до уваги положення ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», згідно яких про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

У той же час, рішення про відмову в призначенні допомоги за період з 01.07.2020 до 31.07.2020 УСЗН прийнято тільки 24.11.2020, тобто майже через 5 місяців, про що ОСОБА_10 у свою чергу дізналася тільки в грудні 2020 р., після чого погасила спірну суму.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на те, що виплачена ОСОБА_10 державна допомога мала місце не внаслідок її дії/бездіяльності, а про необхідність надання документів «post factum» до УСЗН вона обізнана не була, то склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, відсутній, оскільки не доведено ні суб`єктивної сторони шахрайства щодо спрямованості умислу та корисливого мотиву, ні елементу об`єктивної сторони щодо зловживання довірою як способу вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга сторони обвинувачення без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 17.09.2021 відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4