ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2643/21 Справа № 204/4212/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000214 від 16 квітня 2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Славгород, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_7 , 15 квітня 2021 року о 10 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «МАЗ-АГП30-8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить Комунальному підприємству «Міськзеленбуд», рухався в Чечелівському районі м. Дніпро, а саме по вулиці Академіка Белелюбського, збоку вулиці Пастера в напрямку вулиці Павлова, який зупинився на червоний (заборонений) сигнал світлофора перед перехрестям з вулицею Павлова.
Після ввімкнення зеленого (дозволяючого) сигналу світлофора ОСОБА_7 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед поновленням свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух в результаті чого, в районі вищевказаного перехрестя скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину справа наліво за напрямком його руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації лівої верхньої кінцівки (чисельних рваних ран лівої верхньої кінцівки, розтрощення кісток лівого плеча та передпліччя, з руйнуванням шкіри та м`язів), що в посттравматичному періоді потребувало формування кукси на рівні середньої третини лівого плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що зумовили стійку втрату працездатності не менш ніж на одну третину не менш 33 %. На підставі п. 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, призначаючи обвинуваченому покарання, суд не надав належної оцінки наслідкам злочину втраті потерпілою кінцівки.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого, який працює в Комунальному підприємстві «Міськзеленбуд» на посаді машиніста автопідйомника, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Окрім цього, суд врахував обставини, за яких сталась ДТП, поведінку потерпілої, яка призвела до ДТП, 33-річний стаж обвинуваченого роботи водієм, а також його поведінку після вчинення злочину.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжували.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства та без позбавлення права керування транспортними засобами протягом визначеного судом іспитового строку колегія суддів погоджується.
Ті обставини, що ОСОБА_7 свою вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, характеризується позитивно, раніше не судимий, дають підстави вважати недоцільним призначення більш суворого основного покарання.
З огляду на викладене, доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, про визначення більш тривалого іспитового строку, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Суд звертає увагу на те, що факт завдання потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили наслідки у вигляді ампутації кінцівки, хоча і має місце, проте не дає безумовних підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання та більш тривалого іспитового строку, з огляду на обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4