ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2490/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №635/2058/21
Категорія: в порядку виконання вироку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові провадження №11-кп/818/2490/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 28.12.1998 року Харківським обласним судом за ч.3 ст.206, ч.2 ст.101, ст.ст.121, 208, 93 п.п. «ж,е,і», ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) до смертної кари - розстрілу. Ухвалою Верховного Суду України від 26.10.1999 року вирок Харківського обласного суду від 28.12.1998 року змінено: виключена ст.121 КК України, та встановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.206, ч.2 ст.101, ст.ст.208, 93 п.п. «ж, е, і», 42 КК України (в редакції від 1960 року) до смертної кари розстрілу. Ухвалою Харківського обласного суду від 30.05.2000 року смертна кара замінена на довічне позбавлення волі;

Початок строку 27 березня 1997 року.

про заміну показання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що законодавство України не передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому до довічного позбавлення волі чи його умовно-дострокове звільнення, а існує лише інститут Президентського помилування, передбачений ст.87 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що в своєму клопотанні він не ставив питання застосування до нього вимог ст.ст.81,82 КК України, а просив суд застосувати практику Європейського суду з прав людини, яке є частиною національного законодавства України, а саме рішення ЄСПЛ «Петухов проти України №2», відповідно до якого довічне позбавлення волі у тому вигляді, що існує в України, являє по своїй суті жорстоке поводження. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі засуджений просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, а тому апеляційний розгляд було проведено за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Харківського обласного суду від 28.12.1998 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.206, ч.2 ст.101, ст.ст.121, 208, 93 п.п. «ж,е,і», ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) до смертної кари - розстрілу. Ухвалою Верховного Суду України від 26.10.1999 року вирок Харківського обласного суду від 28.12.1998 року змінено: виключена ст.121 КК України, та встановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.206, ч.2 ст.101, ст.ст.208, 93 п.п. «ж, е, і», 42 КК України (в редакції від 1960 року) до смертної кари розстрілу. Ухвалою Харківського обласного суду від 30.05.2000 року смертна кара замінена на довічне позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Посилання засудженого про те, що останній у своєму клопотанні не ставив питання про застосування вимог ст.82 КК України, є необґрунтованим, оскільки відповідно до резолютивної частини клопотання засудженого, останній просить саме замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, тобто застосувати вимоги ст.82 КК України, яка регламентує порядок заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Згідно ч.2 ст.87 КК України передбачено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Крім того, відповідно до висновків, які викладені в рішення Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 12 березня 2019 року у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13) існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації, ЄСПЛ дійшов висновку, що оскільки ця справа стосується питання того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити, вона свідчить про наявність системної проблеми, для вирішення якої вимагається вжиття заходів загального характеру.

Отже, рішення Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 12 березня 2019 року у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13) фактично констатує, що держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, а прийняття законів відповідно до п.3 ст.85 Конституції України відноситься до виключної компетенції Верховної Ради України.

Крім того, незважаючи на прогалину в законодавстві України, яка встановлена рішенням Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 12 березня 2019 року у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13), доводи засудженого про можливість заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, позбавленні підстав ще й з таких підстав.

Так, згідно ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом цього кримінального закону заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Відповідно до характеристики від 31 березня 2021 року засуджений ОСОБА_8 з 27 березня 1997 року по 07 червня 2004 року відбував покарання в ДУ «Харківській слідчий ізолятор», за час відбування мав одне стягнення та жодного заохочення. З 08 червня 2004 року по теперішній час відбуває покарання у ДУ «Темнівська виправна колонія №100», де характеризується посередньо, мав 4 стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку та не має жодного заохочення, допускав порушення вимог норм санітарії, розпорядку дня та несумлінне ставлення до виконання обов`язків чергового по камері.

Рішенням комісії колонії 11.04.2012 року було відмовлено у зміни умов тримання відповідно до ст.ст.100, 151-1 КВК України, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Таким чином, за весь період відбування покарання більш ніж 24 роки, засуджений не мав жодного заохочення та мав п`ять стягнень, які погашено у встановленому законом порядку, а також рішенням комісії колонії від 11 квітня 2012 року вважається особою, яка не стає на шлях виправлення.

Зазначені вище всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 на даний час не довів свого виправлення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки підстави для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги засудженого, відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: