Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1075/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 04.06.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не депутата, працюючого в МПП «Укрлогістика», не одруженого, не інваліда, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:
01.06.2020 року близько 03.00 години ОСОБА_4 знаходився на автозаправці, яка розташована в АДРЕСА_3 , де в цей час перебував ОСОБА_5 разом зі своїми знайомими.
В цей же день, час та місці ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 та безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю наніс один удар своєю правою рукою в область обличчя , а саме щелепи ОСОБА_5 в результаті чого згідно висновку експерта № 68 від 17.06.2020, спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції кута лівої гілки нижньої щелепи, який супроводжувався повним переломом лівої гомілки нижньої щелепи в ділянці кута, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, надав покази, які підтверджують обставини вчинення кримінальних правопорушень, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений із обмеженням прав на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, а також запевнив, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись, а тому просив суд суворо його не карати. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином визнає повністю.

Прокурор у судовому засіданні просить суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки та за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробувальним терміном тривалістю 2 роки, при цьому покласти на обвинуваченого обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Також прокурор вважає, що цивільний позов потерпілого слід задоволити в повному обсязі, міру запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку у законну силу не обирати. Крім того, прокурор повідомив, що витрати на експертизу та речові докази відсутні.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання, не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримує заявлений цивільний позов повністю з підстав зазначених у заяві.
Прокурор та обвинувачений не заперечують стосовно проведення судового розгляду справи без участі потерпілого.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у вчиненні даних кримінальних правопорушень, як таких, що ніким не оспорюються, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням матеріалів експертних висновків та дослідженням характеризуючих особу ОСОБА_4 матеріалів.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.
Також своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу , але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого: за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, працевлаштований, неодружений, має на утриманні одну малолітню дитину, не інвалід, раніше не судимий, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України , суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України , судом не встановлено.

Тому суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у межах санкції частини 1 статті 296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує те, що Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, які в даному випадку, посилюють кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Відповідно до частини 2 ст. 5 КК України в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки він пом`якшує кримінальну відповідальність обвинуваченого.

Крім того, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у межах санкції частини 1 статті 122 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, оскільки суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена цим вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.
Також з огляду на відношення обвинуваченого до вчиненого, який обіцяв не допускати в подальшому протиправної поведінки, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушеннях нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи заявлений ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, суд вважає встановленим той факт, що потерпілому протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілого в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування та реабілітації; порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілого і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням та відновленням стану здоров`я.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілого, завданих внаслідок отримання травми, характер немайнових втрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість моральних переживань потерпілого, а також ступінь вини обвинуваченого внаслідок якої потерпілому спричинено тілесні ушкодження.
При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену потерпілому протиправними діями обвинуваченого у 10000,00 гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Арешт на майно обвинуваченого не накладався, витрати на проведення під час досудового розслідування експертиз та речові докази відсутні.

На підставі наведеного та керуючись : ст.ст. 50, 65, 66, 67, 70, 75,76, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України ; ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 100, 128, 349, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України, ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задоволити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 (десять тисяч ) гривень 00 копійок.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1