ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 .
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 , на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2021 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2021 року задоволено клопотання обвинуваченої та її захисників і звільнено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.139 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000033 від 10.03.2017 р. відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КК України закрито.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , Комунальної установи «Хотинська центральна районна лікарня» про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди - залишено без розгляду.

Вирішено питання про речові докази по справі відповідно до ст.100 КПК України.

На погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу районного суду та постановити нове рішення, яким визнати винною ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КК України та призначити покарання в межах санкції статті.

Посилається на те, що ухвала районного суду є незаконною, необґрунтованою та немотивованою, оскільки судом при її постановлені не

ЄУНСС:724/1222/19
Провадження №11-кп/822/24/22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ст.49 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
встановлено обставини із посиланням на докази вчинення кримінального правопорушення, які досліджувались судом.

Зазначає, що вказане кримінальне провадження розглядалось в суді тривалий час, і суд першої інстанції умисно порушив розумні строки встановленні законодавцем, а заявлені клопотання про виклик експертів та їх допит в суді були штучними, що в свою чергу слугували для затягування розгляду даної справи.

Звертає увагу і на те, що судом першої інстанції необґрунтовано було залишено її цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди без розгляду.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_12 не з`явилися, про те від потерпілої надійшла заява, в якій вона просить дану справу розглянути без її участі, апеляційні вимоги підтримує в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, обвинувачену та її захисників, які просили суд залишити ухвалу районного суд без змін, а апеляційну скаргу потерпілої, як необґрунтовану - без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, розглянувши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями кримінального процесуального кодексу.

На думку колегії суддів вказане рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 05.12.2016 р. кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КК України.

Дане кримінальне правопорушення за своєю класифікацією, визначеною ст.12 КК України в редакції (що діяла на час вчинення злочину), відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо у разі вчинення нею злочину середньої тяжкості, минуло п`ять років.
На момент розгляду місцевим судом кримінального провадження відносно ОСОБА_6 закінчився передбачений законом строк давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.
Зважаючи на це обвинувачена ОСОБА_6 та її захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду із письмовим клопотанням про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (т. 4 а.п. 168-1269), яке в судовому засіданні підтримала ОСОБА_6 та надала свою згоду на звільнення, вказавши про розуміння наслідків такого клопотання та нереабілітуючих підстав.
При цьому, в судовому засіданні від 17.12.2021 р., як прокурор, так і представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 проти задоволення клопотання обвинуваченої та її захисників, не заперечували. (т. 4 а.п. 171-173).
Заявлене клопотання на підставі вимог ч. 4 ст. 286 КПК України було предметом невідкладного розгляду суду першої інстанції.
Наведена норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Положеннями ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Аналіз статтей 284-288 КПК України обумовлює висновок, що підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність саме цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
При цьому, заперечення потерпілої в своїй апеляційній скарзі щодо закриття кримінального провадження, як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 288 КПК України визначено порядок розгляду питання про звільнення від кримінальної відповідальності, де серед іншого суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Разом з цим, думка потерпілого щодо закриття кримінального провадження не є вирішальною, оскільки для прийняття такого рішення судом, достатньо клопотання від сторони кримінального провадження та наявність згоди обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що підставою для ухвалення вироку, як про це просить апелянт може мати місце лише у випадку заперечення обвинуваченого щодо його звільнення від кримінальної відповідальності, що виходить з положень ч. 8 ст.284 КПК України.
Отже, дотримуючись вимог, передбачених ст.ст.284, 286 КПК України, суд першої інстанції розглянув відповідне клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників і обґрунтовано звільнив її від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КПК України.
А тому посилання апелянта про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, що інтереси потерплої в судових засіданнях суду першої інстанції та при прийняті судового рішення 17.12.2021 р. представляв адвокат ОСОБА_12 , який в суді висловив свою думку щодо заявленого клопотання та не заперечував щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.139 КК України у зв`язку із закінченням встановлених ст. 49 КК України, строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Не може погодитись колегія суддів із доводами апелянта про те, що ухвала суду має містити обставини із посиланням на докази вчинення кримінального правопорушення, оскільки вказані обставини згідно норм кримінального процесуального закону мали б встановлюватись при постановленні рішення у формі обвинувального вироку, а в даному випадку судом приймалося рішення у формі ухвали про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

При цьому, суд першої інстанції відповідно до ст.372 КПК України, зазначив в ухвалі правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_6 , суть питання, що вирішується ухвалою, встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.
Таким чином колегія суддів прийшла до висновку що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає усім вимогам закону.
Апеляційний суд не може погодитися з апеляційними доводами потерпілої про те, що суд першої інстанції необґрунтовано залишив її цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди без розгляду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що потерпілою ОСОБА_9 було подано цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.
При цьому, статтею 129 КПК України визначено порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 р. № 3 (зі змінами), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у своїй Постанові від 24.05.2018 р. (справа № 531/2332/14-к) також зазначив: «Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду».

Враховуючи те, що судом першої інстанції було прийнято рішення про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження, то вирішення цивільного позову в даному випадку суперечило б нормам кримінального процесуального закону.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 без розгляду. При цьому судом було роз`яснено представнику потерпілої право на пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що представник потерпілої - адвокат ОСОБА_12 в судовому засіданні сам просив залишити цивільний позов його довірительки без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вказаної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі потерпілої.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2021 року, якою звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.139 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_13 . Станковська

Виготовлено з автоматизованої
системи документообігу суду:
суддя Чернівецького
апеляційного суду ( ОСОБА_1 )
(31.01.2022р. дата засвідчення копії)