Ухвала
Іменем України

16 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 01-57/08
провадження № 51-6234 к 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 квітня 2021 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпра, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ст. 94 КК України (в редакції 1960 року), п. п. 7, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 296, ч.1 ст.263 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання:
- за ст. 94 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років;

- за п. п. 7, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначене остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 17 березня 2009 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволені частково, вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без змін.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 7 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року щодо нього, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року визнано такою, що не підлягає розгляду.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 квітня 2021 року про відмову в задоволенні його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року скасувати. Вважає, що ухвала апеляційного суду є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена з порушенням правил інстанційної підсудності. Просить встановити, що питання, порушене в клопотанні про поновлення строку касаційного розгляду кримінальної справи належить до повноважень Касаційного кримінального суду Верховного Суду. Стверджує, що є обґрунтовані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вироку, оскільки справа щодо нього не була розглянута судом касаційної інстанції за поданими з дотриманням визначених кримінально-процесуальним законом вимог касаційними скаргами з доповненнями до них сторони захисту, тому касаційний розгляд справи не можна вважати належним та таким, що відбувся. Зазначає про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали від 7 квітня 2021 року колегією суддів апеляційного суду проігноровані основні доводи засудженого та аргументи по суті справи. Наголошує на тому, що апеляційним судом неодноразово залишено поза увагою його письмові та усні клопотання, адресовані суду, зокрема про отримання інформації щодо стану розгляду справи та заявлених ним до суду клопотань. Зазначає про порушення права на захист. Вказує не те, що клопотання про поновлення судом строку розгляду касаційної скарги захисника до апеляційного суду від 4 жовтня 2016 року та цього клопотання, суттєво відрізняються за правовими підставами звернення, вимогами та обґрунтуванням вимог.
Позиції учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду засуджений відмовився від участі у судовому засіданні. Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів ухвалила продовжити касаційний розгляд без участі у судовому засіданні засудженого ОСОБА_6 .
Захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловила доводи на підтримання касаційної скарги засудженого та просила її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги і просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Згідно положень КПК України 2012 року, зокрема п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення», апеляційні та касаційні скарги у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК України 2012 року, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

За змістом положень ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі та додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року, при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370 - 372 КПК України 1960 року. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень в касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КПК України 1960 року у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки і постанови апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 КПК України 1960 року касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині першій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом одного місяця з моменту проголошення вироку чи оголошення ухвали або постанови, які оскаржуються, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку чи постанови.
При цьому згідно з вимогами ч. 1 ст. 383 КПК 1960 року, якими встановлено порядок перевірки вироків апеляційного суду, вирок апеляційного суду, постановлений ним як судом першої інстанції, може бути переглянутий лише в касаційному порядку.
За приписами ч. 4 ст. 386 КПК України (в редакції 1960 року) строк на касаційне оскарження може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених ст. 353 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року) у разі пропуску строку на оскарження судового рішення з поважних причин особи, які мають право на подання скарги, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, про відновлення пропущеного строку.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суди мають перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.
Як вбачається із матеріалів справи, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області, ухвалюючи вирок від 4 листопада 2008 року, діяла як суд першої інстанції, відповідно до наданих чинним на той час законодавством повноважень.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , діючи згідно з вимогами діючого законодавства, оскаржили постановлений вирок у касаційному порядку, і ухвалою суду касаційної інстанції, а саме, ухвалою Верховного Суду України від 17 березня 2009 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволені частково, вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, в іншій частині вирок залишено без змін.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду касаційної інстанції захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 2 серпня 2016 року звернулась до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із клопотанням про поновлення засудженому ОСОБА_6 строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року, де вказувала про те, що касаційну скаргу ОСОБА_6 було розглянуто не в повному обсязі, без розгляду доповнень до неї від 10 березня 2009 року, чим порушено право засудженого на справедливий судовий розгляд.
Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 26 серпня 2016 року захиснику ОСОБА_7 було роз`яснено про необхідність звернення з вказаним клопотанням до суду апеляційної інстанції, як до суду який постановив цей вирок.
4 жовтня 2016 року захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 звернулась до Апеляційного суду Дніпропетровської області з аналогічним клопотанням.
22 листопада 2016 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року було відмовлено, оскільки засуджений використав своє право на касаційне оскарження вироку в повному обсязі, підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вказаного вироку відсутні.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
24 вересня 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року щодо нього, засудженого за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року), п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України, до довічного позбавлення волі.

В ухвалі від 7 квітня 2021 року колегія суддів апеляційного суду, обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання засудженого про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року, зазначила про те, що предметом розгляду Верховного Суду України були касаційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вказаний вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 , та засуджений безпосередньо приймав участь в судовому засіданні, давав пояснення, навів всі необхідні доводи, заявлені в касаційні скарзі, мав можливість оголосити всі доповнення до своєї касаційної скарги. З урахуванням принципу правової визначеності, відповідно до якого рішення, які набрали законної сили можуть бути переглянуті у виключних випадках, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для повторного перегляду вироку з тих самих причин, з яких вже прийнято процесуальне рішення, не має, а тому підстави для поновлення строку на касаційне оскарження вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2008 року щодо ОСОБА_6 відсутні, в задоволенні клопотання слід відмовити, а касаційну скаргу - визнати такою, що не підлягає розгляду.
Доводи засудженого про порушення правил інстанційної підсудності при розгляді його клопотання є необґрунтованими. Так, рішення у справі, на яке просив поновити строк на оскарженняОСОБА_6 постановлено Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Положеннями статей 386, 353 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що питання про відновлення пропущеного строку на оскарження вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. Питання інстанційності даними нормами не вирішується, адже чітко вказує на конкретний суд.
Тобто, Дніпровський апеляційний суд розглянув клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку щодо нього, постановленого Апеляційним судом Дніпропетровської області 4 листопада 2008 року, відповідно до норм процесуального закону.
Зазначені висновки апеляційного суду, виходячи з яких суд відмовив ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку, на думку колегії суддів Верховного Суду, є обґрунтованими.
Норми кримінально-процесуального закону регулюють питання щодо відновлення строку на касаційне оскарження судових рішень особам, які мають право на подання касаційної скарги, зокрема, особам, чиї касаційні скарги ще не розглядалися касаційним судом по суті.
Як вбачається із матеріалів справи, на час звернення засудженого ОСОБА_6 до апеляційного суду з клопотанням по поновлення строку на касаційне оскарження він фактично вже реалізував своє право на касаційне оскарження постановленого відносно нього вироку апеляційного суду. Такий перегляд здійснено Верховним Судом України за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 . Тобто, засуджений ОСОБА_6 у своєму клопотанні фактично порушував питання про поновлення строку на повторне касаційне оскарження вироку, однак процедура повторного касаційного перегляду судових рішень нормами КПК 1960 року не передбачена.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами.
Ухвала апеляційного суду від 7 квітня 2021 року є обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 377 КПК України (в редакції 1960 року).
Доводи засудженого, зазначені ним в касаційній скарзі, про порушення права на захист та вимог кримінально-процесуального закону судом апеляційної інстанції, не знайшли підтвердження при касаційному перегляді та спростовуються матеріалами кримінальної справи.
За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, не виявлено.
Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Суд
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10