Справа № 461/2020/21
Провадження № 1-кс/461/6617/21
УХВАЛА
УМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.11.2021 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -
ОСОБА_3 подав до суду заяву, згідно якої клопотання підтримує та просить проводити розгляд без його участі.
Слідчий ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд клопотання без його участі.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 08.11.2021 накладено арешт на наступне майно: тримач для сім-карти НОМЕР_1 ; флеш носій «Соні»; мобільний телефон марки «TWOE mobile» із сім картою; грошові кошти в сумі 3500 гривень, 160 Євро; дозвіл на зброю № НОМЕР_2 виданий на ОСОБА_5 ; посвідчення преса виданий на ОСОБА_5 2 шт.; предмет зовні схожий на пістолет із маркуванням «MARKO» mod RK96; предмет зовні схожий на пістолет із маркуванням ГПМ 9мм НОМЕР_3 , 2 магазини споряджені предметами схожими на патрони, та 1 магазин без патронів; мобільний телефон марки «НОМІ» червоного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 із встановленою сім картою № НОМЕР_6 ; грошові кошти в сумі 3500 гривень; мобільний телефон марки «Хуавей»; 3 сім карти; пластикову карту А-Банк НОМЕР_7 ; пластикову карту А-Банк НОМЕР_8 ; 4 блокноти з рукописним текстом; 2 дозволи на зброю на ОСОБА_5 ; аркуші паперу з рукописними записами в кількості 12 шт. мобільний телефон марки «Nokia» IMEI № НОМЕР_9 з встановленою сім картою № НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Samsung» IMEI №1 НОМЕР_11 , IMEI №2 НОМЕР_12 з встановленою сім картою № НОМЕР_13 тримач від сім карти № НОМЕР_14 банківську картку банку Kredo Bank # НОМЕР_15 ; скреч картку оператора мобільного зв`язку Лайфсел НОМЕР_16 ; картонну коробка від сім карти оператора мобільного зв`язку Лайфсел НОМЕР_17 ; сім карту оператора мобільного зв`язку Лайфсел із зазначеній на ній номері НОМЕР_18 ; GPS Tracker Id. НОМЕР_19 model:TK915, Model: TK 915, рукописна розписка від імені ОСОБА_6 , електронний пристрій Full-range all-round detector CC 308+ Laser кредитна картка «Ощадбанк» НОМЕР_20 ; кредитна картка «Ощадбанк» НОМЕР_21 ; мобільний телефон марки «Iphone 7» cn F73PG568G5MG з сім-картою НОМЕР_22 ; мобільний телефон марки «Iphone 7» cn DNRV462EHG7E з сім-картою НОМЕР_23 ; 2 мобільні телефони марки «Iphone»; 2 мобільні телефони марки «самсунг»; 1 мобільний телефон марки «нокіа» банківська картка «монобанк» та 3 картонні коробки до банківської картки.
Як встановлено слідчим суддею, однією з підстав накладення арешту було те, що вони відповідають вимогам ч.1 ст.98 КПК України та можуть бути використані як докази факту і обставин вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчим суддею встановлено, що заявник ОСОБА_3 є власником мобільного телефону марки «Nokia» IMEI № НОМЕР_9 з встановленою сім картою № НОМЕР_10 та мобільного телефону марки «Samsung» IMEI №1 НОМЕР_11 , IMEI №2 НОМЕР_12 з встановленою сім картою № НОМЕР_13 , на які, в тому числі, було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 08.11.2021.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не має жодного статусу у цьому кримінальному провадженні.
Окрім того, слідчий суддя зазначає, що орган досудового розслідування мав можливість та був зобов`язаний оглянути вказані речі, встановити достовірно чи дійсно в них збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та, відповідно, за наявності, вилучити такі сліди або інші відомості.
Таким чином, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_3 як власника майна, оскільки слідчим не доведено необхідність подальшого утримання транспортних засобів під арештом та не зазначено, які додаткові відомості можуть містити на собі вилучені мобільні телефони.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна потреба відпала.
Суд вважає, що на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.
Таким чином, приходжу до висновку про скасування арешту, оскільки вказане обтяження не перешкоджає розгляду кримінального провадження по суті та виконанню судового рішення в майбутньому.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя,
клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2021 року, на мобільний телефон марки «Nokia» IMEI № НОМЕР_9 з встановленою сім картою № НОМЕР_10 та мобільний телефон марки «Samsung» IMEI №1 НОМЕР_11 , IMEI №2 НОМЕР_12 з встановленою сім картою № НОМЕР_13 , які належать ОСОБА_3 .
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1