Справа №949/644/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 21 березня 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти професійно-технічної, інваліда дитинства 3-ї групи, непрацюючого, одруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

20 березня 2021 року близько 08:00 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в урочищі "Гороховище", що поблизу с. Крупове, Сарненського району Рівненської області, де, під час конфлікту з ОСОБА_5 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою завдання фізичного болю та маючи прямий умисел на це, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді завдання фізичного болю та бажаючи його настання, шляхом нанесення одного удару кулаком правої руки в область верхньої частини спини ОСОБА_5 , завдав останній фізичний біль, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному завданні удару, побоїв або вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини, ствердивши, що дійсно 20 березня 2021 року, він, на підгрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_5 , в ході конфлікту, умисно, наніс один удар кулаком правої руки в область верхньої частини спини ОСОБА_5 , в результаті чого ОСОБА_5 впала.

У вчиненому обвинувачений розкаявся та запевнив суд, що більше такого не повториться. Поданий ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди визнав частково.

Прокурор просила визнати винним обвинуваченого ОСОБА_4 з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, наявність пом`якшуючих обставин, - просила визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що дійсно 20 березня 2021 року, в урочищі "Гороховище", що поблизу с. Крупове, Сарненського району Рівненської області, між нею та ОСОБА_4 виникла суперечка, в ході якої останній штовхнув її, внаслідок чого вона впала у воду (канаву) та отримала тілесні ушкодження. Щодо призначення міри покарання поклалася на розсуд суду, а цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що 20 березня 2021 року біля 08:00 год., він помітив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в урочищі "Гороховище", що поблизу с. Крупове, Сарненського району Рівненської області виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_5 , в результаті чого вона впала в яму з водою. Що далі було він не знає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що 20 березня 2021 року біля 08:00 год., він помітив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_5 в груди, в результаті чого вона впала в яму з водою.

З висновку судово-медичної експетизи №88 від 22 березня 2021 року вбачається, що згідно медичних документів, ОСОБА_5 , зверталася 20 березня 2021 року за допомогою до чергового лікаря, де був встановлений діагноз: внутрішня гематома зовнішньої поверхні лівого стегна, забій і дисторзія зв`язкового апарату лівої гомілки ступневого суглобу, артеріальна гіпертензія. Таким чином, у ОСОБА_5 мали місце такі тілесні ушкодження: 1.1 синця зовнішньої поверхні середньої третини лівого стегна - фіолетовий овальний синець розмірами 5х4 см; 1.2 гематоми в межах лівого гомілково-ступневого суглобу та на тильно-зовнішній поверхні лівої стопи із клінічними ознаками "дисторзії" (ушкодження-розтягнення) зв`язок лівого гомілково-ступневого суглобу. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок травматичних дій (ударна дія - синець, що був спричинений тупим твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею, частково-ротаційна дія - ушкодження зв`язок гомілково-ступневого суглобу). Термін заподіяння таких ушкоджень (враховуючи колі, доволі чіткі обриси синця, гематоми, візуальний набряк м`яких тканин в лівому гомілково-ступневому суглобі) - може відповідати даті 20 березня 2021 року. Ушкодження в пункті 1.1 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, в пункті 1.2 до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (а.п.9-11).
Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку доведена, а тому кваліфікує його дії за частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України.
До таких висновків суд приходить в результаті детального аналізу обставин події, поведінки обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення, його взаємини з потерпілою, що передували події.
Суд, відповідно до статей 86, 94 Кримінального процесуального кодексу України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений вчинив умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

На підставі статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до статей 65-67 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю.

Обставини, які відповідно до вимог статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є кримінальним правопорушення проти життя та здоров`я особи та у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до кримінальних проступків.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог положень статті 65 Кримінального кодексу України бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також інші дані про особу обвинуваченого.

Вивчаючи особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується добре, не працює, одружений, є інвалідом дитинства. Серед товаришів користується авторитетом (а.п.23). ОСОБА_4 раніше несудимий (а.п.26), не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (а.п.25).

Однак, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 126 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стаття 3 Конституції України наголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до пунктів 1,2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_4 посягнув на життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , що вважається в суспільстві найвищою соціальною цінністю і своїми злочинними діями заподіяв потерпілій моральну шкоду у виді фізичного болю та моральних страждань від отриманих тілесних ушкоджень, з огляду на глибину та тривалість перенесених потерпілою фізичних страждань та душевних переживань внаслідок отримання нею тілесних ушкоджень в результаті протиправних дій обвинуваченого (цивільного відповідача), виходячи із засад розумності і справедливості, з урахуванням вимог частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, пунктів 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд приходить висновку, що з обвинуваченого (цивільного відповідача) на користь потерпілої (цивільного позивача) слід стягнути 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, і такий її розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів відповідача (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Крім того, суд бере до уваги висновок об`єднаної палати Верховного Суду, наведений у постанові №51-274км17 від 23 січня 2019 року, відповідно до якого при вирішенні в межах кримінального провадження цивільного позову, стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 Кримінального процесуального кодексу України завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам частини 5 статті 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених цим Кодексом.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні - відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 7000 грн. (сім тисяч гривень).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1