Справа № 152/1509/21
23 грудня 2021 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
Справа №152/1509/21
Провадження №1-кп/152/135/21
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Андрушівка Андрушівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,
з участю сторін кримінального
зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського відділу
Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст.129 КК України надійшов до Шаргородського районного суду 10.12.2021 року.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 10.12.2021 року, кримінальне провадження передано головуючому судді ОСОБА_1 , яка прийняла його до провадження (а.с.10).
На підставі ухвали від 10.12.2021 року, кримінальне провадження призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 15.12.2021 року (а.с.11-12).
Підготовче судове засідання проведено 15.12.2021 року і справу призначено до судового розгляду на 23.12.2021 року (а.с.23-24).
Відповідно до обвинувального акту від 09.12.2021 року, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 25.11.2021 року приблизно о 17.00 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклого умислу на погрозу вбивством, під час словесної суперечки з останньою, усвідомлюючи протиправність своїх дій та можливі суспільно небезпечні наслідки, з метою залякування, умисно, бажаючи викликати у потерпілої побоювання за своє життя, взяв у руку кухонний ніж, наблизився до ОСОБА_5 , схопив рукою за шию та замахнувся ножем в обличчя останньої, при цьому словесно погрожував потерпілій фізичною розправою, тим самим підтверджуючи свою готовність до вчинення насильницьких дій відносно ОСОБА_5 . З урахуванням вказаної обстановки, особи ОСОБА_3 та активних дій останнього, потерпіла ОСОБА_5 сприймала погрозу вбивством як реальну та побоювалася за своє життя.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України, тобто, погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
23.12.2021 року на адресу Шаргородського районного суду надійшла заява потерпілої ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження по обвинуваченню останнього за ч.1 ст.129 КК України у зв`язку із її примиренням з обвинуваченим, зсилаючись на те, що вона примирилася з обвинуваченим, кримінальним правопорушенням їй не заподіяно шкоди, вона не має до нього жодних матеріальних та моральних претензій, наслідки примирення та закриття кримінального провадження їй відомі та зрозумілі (а.с.26).
Також, під час судового розгляду 23.12.2021 року потерпіла ОСОБА_5 підтримала подану нею заяву, повідомила суду, що кримінальним правопорушенням шкода її фізичному здоров`я не заподіяна, вона примирилися з обвинуваченим, не має до нього жодних претензій матеріального чи морального характеру, у зв`язку із чим просить звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.
23.12.2021 року обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду заяву про закриття кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, зсилаючись на те, що примирився із потерпілою ОСОБА_5 , наслідки закриття кримінального провадження йому відомі та зрозумілі (а.с.28).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заяву від 23.12.2021 року підтримав, просив закрити кримінальне провадження і звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, зсилаючись на те, що примирився із потерпілою, щиро розкаюється у вчиненому, є несудимим в силу вимог ст.89 КК України, оскільки його попередня судимість за вчинення кримінального правопорушення погашена.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, а саме погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, при обставинах, що викладені в обвинувальному акті від 09.12.2021 року, розкаявся у скоєному, виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення. Суду ОСОБА_3 показав, що 25.11.2021 року приблизно о 17 годині він перебував у стані алкогольного сп`яніння та вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , з якою проживає за однією адресою, а саме в АДРЕСА_1 . Привід для сварки був не значний, зокрема, матір вимагала від нього працевлаштуватися та сплачувати за комунальні послуги, посилаючись на те, що її пенсії не вистачає на сплату комунальних витрат, тому вона ще працює, тоді як він є працездатним, а не працевлаштовується. Зауваження матері його роздратувало і він в ході сварки замахнувся на неї ножем та погрожував вбивством, але подробиці вчинення кримінального правопорушення погано пам`ятає через сильне алкогольне сп`яніння. Матір могла сприймати його погрозу реально, оскільки він був в стані сп`яніння та до того ж, роздратований. Після вчинення злочину він виправився, зокрема, не вживає спиртні напої, знайшов роботу, хоча працевлаштування є не офіційним, попросив у потерпілої вибачення і матір вибачила йому. Він запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень у майбутньому.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, в ході досудового розслідування підтверджено зібраними стороною обвинувачення доказами. Вважає за можливе звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.129 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України та ст.46 КК України, так як обвинувачений примирився із потерпілою, що підтверджено останньою в судовому засіданні, а збитків та шкоди злочином потерпілій не заподіяно.
Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілій ОСОБА_5 наслідки закриття означеного кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що їй зрозуміло, що наслідком її примирення з обвинуваченим ОСОБА_3 є звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, просить звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.
Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що йому зрозуміло, що наслідком примирення з потерпілою є звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Щодо звільнення його від кримінальної відповідальності з цієї підстави та закриття кримінального провадження не заперечує, підтримує свою та потерпілої заяви.
Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні 07.12.2021 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру і його дії кваліфіковані за ч.1 ст.129 КК України.
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 направлено до суду за обвинуваченням за ч.1 ст.129 КК України.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ч.2 ст.12 КК України, є кримінальним проступком.
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно зі ст.44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Статтею 46 КК України встановлено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться п.п.1, 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України… Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК… Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності)… Умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст.46 КК) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості… Примирення винної особи з потерпілим належить розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка із сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст.46 КК підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.
Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч.1 ст.285 КПК України).
Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом… Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч.ч.1, 4 ст.286 КПК України).
За правилами ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Виходячи з аналізу кримінального та кримінального процесуального законодавства, підставою для застосування ст.46 КК України є дотримання сукупності передбачених нею умов: особа вчинила кримінальне правопорушення вперше; це є кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних правопорушень та порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; винний примирився з потерпілим; відшкодував завдані ним збитки або усунув заподіяну шкоду.
Судом встановлено, що у цій справі шкода фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_5 не заподіяна, як і моральна шкода, про що зазначила потерпіла в ході судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.129 КК України.
Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України, а саме: погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, при обставинах, наведених у обвинувальному акті від 09.12.2021 року, зокрема, 25.11.2021 року приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклого умислу на погрозу вбивством, під час словесної суперечки з останньою, усвідомлюючи протиправність своїх дій та можливі суспільно небезпечні наслідки, з метою залякування, умисно, бажаючи викликати у потерпілої побоювання за своє життя, взяв у руку кухонний ніж, наблизився до ОСОБА_5 , схопив рукою за шию та замахнувся ножем в обличчя останньої, при цьому словесно погрожував потерпілій фізичною розправою, тим самим підтверджуючи свою готовність до вчинення насильницьких дій відносно ОСОБА_5 . З урахуванням вказаної обстановки, особи ОСОБА_3 та активних дій останнього, потерпіла ОСОБА_5 сприймала погрозу вбивством як реальну та побоювалася за своє життя.
Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, який не відноситься до корупційних кримінальних правопорушень і порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Обвинувачений ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, оскільки в силу ст.89 КК України не має судимості.
Так, 11.06.2016 року ОСОБА_3 був засуджений Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ч.2 ст.317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з випробуванням та іспитовим строком на три роки, в силу вимог ст.75 КК України, та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України (а.с.44-46, 47-48).
16.04.2019 року на підставі ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 був звільнений від покарання, призначеного вказаним вище вироком Вінницького районного суду за поданням органу пробації (а.с.49-50).
З правового висновку Верховного Суду у постанові від 27.09.2018 року у справі №647/1831/15-к вбачається, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.
Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально-правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.
Крім того, з роз`яснень Верховного Суду у постанові від 23.01.2020 року у справі №455/1490/17 вбачається, що передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.46 КК України є, в тому числі, вчинення злочину вперше. Такою, яка вчинила злочин уперше, слід вважати особу, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Тобто, під вчиненням злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості вперше розуміється, що особа раніше не вчиняла будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, а також і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не вперше, але на день його вчинення: 1) особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК України; 2) особа хоча і була засуджена за попередньо вчинений злочин, однак судимість була погашена або знята; 3) особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння скасована новим кримінальним законом.
Відтак, ОСОБА_3 є особою, яка вчинила кримінальний проступок вперше.
Також, обвинувачений ОСОБА_3 примирився з потерпілою ОСОБА_5 , що не заперечується потерпілою.
З урахуванням цих обставин, з огляду на заяви потерпілої і обвинуваченого, які підтримані останніми та прокурором у судовому засіданні, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 , якому роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати щодо закриття кримінального провадження з цієї підстави, не заперечує щодо звільнення його від кримінальної відповідальності з підстави примирення з потерпілою і щодо закриття кримінальної справи, вислухавши думку прокурора ОСОБА_4 , а також, виходячи із сукупності всіх обставин справи: ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, особи винного, який вперше вчинив кримінальний проступок, щиро розкаявся у скоєному, примирився з потерпілою, а шкода вказаним кримінальним правопорушенням не заподіяна, суд вбачає підстави, зазначені в ст.46 КК України, для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку примиренням винного з потерпілою.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заява потерпілої ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та заява обвинуваченого про закриття кримінального провадження підлягають задоволенню.
Необхідності в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження немає.
Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, суд під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, вирішує питання про долю речових доказів.
Кухонний ніж із залізним лезом та дерев`яним руків`ям, що визнаний речовим доказом на підставі постанови дізнавача від 26.11.2021 року (а.с.34) і знаходиться на зберіганні у ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.35), слід знищити.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, в тому числі, витрати, пов`язані із залученням експертів.
Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч.1 ст.126 КПК України).
Понесені процесуальні витрати на проведення судової експертизи зброї в цьому кримінальному провадженні в сумі 686,48 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст.100, 126, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.285, 286, 288, 369, 372 КПК України, на підставі ст.46 КК України, суд
ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.129 КК України звільнити на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою.
Речовий доказ: кухонний ніж із залізним лезом та дерев`яним руків`ям знищити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_7