КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/3442/21 Провадження № 11-кп/824/3388/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005219 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без змін.

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
Згідно з ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання.
Вироком також вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Апелянт зазначає, що незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів завдає значної шкоди не тільки здоров`ю населення та генофонду нації, але є також реальною та серйозною загрозою національній безпеці будь-якої держави.
Прокурор вказує, що оскільки поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, важливе значення має правильне застосування кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення таких злочинів.
Однак, як зазначає апелянт, за межами уваги суду залишились дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченого.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 суд дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України.
Прокурор вказує, що суд належним чином не оцінив ті обставини, що обвинувачений зберігав наркотичні засоби в особливо великих розмірах, зокрема, наркотичний засіб канабіс, вагою більше 5 кг.
Також апелянт вважає, що судом першої інстанції належним чином не враховано підвищений ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
При цьому, як зазначає прокурор, придбання і зберігання наркотичних засобів канабісу в особливо великому розмірі та кокаїну у великому розмірі, обіг яких є незаконним, не дає обґрунтованих підстав вважати можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування реального покарання.
Ухвалюючи рішення про застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд формально послався на підстави, які вже стали приводом для призначення обвинуваченому кримінального покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією відповідної норми Особливої частини КК України, тому як вважає апелянт, повторне врахування тих самих обставин для обґрунтування рішення про звільнення від відбування призначеного покарання є неприпустимим.
Таким чином, прокурор підсумовує, що висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання та не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.
Так, захисник вказує, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання були враховані дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він за місцем проживання та роботи характеризується задовільно, повністю визнав вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся у вчиненому, вчинив кримінальне правопорушення вперше та є раніше не судимим.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що прокурор у суді першої інстанції у судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки вважав, що виправлення обвинуваченого можливе і без відбування покарання з випробуванням.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин придбав без мети збуту наркотичні засоби в особливо великих розмірах та став зберігати їх без мети збуту. В подальшому, 24 грудня 2020 року приблизно о 20 годині 38 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу будинку № 57 по вулиці Творчій в місті Києві, був затриманий працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього наркотичний засіб кокаїн, масою 1,476 г, після чого, цього ж дня, у квартирі АДРЕСА_3 , працівниками поліції було виявлено та вилучено наркотичний засіб канабіс, масою 5096,70 г та наркотичний засіб кокаїн, масою 0,630 г, які ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав у особливо великих розмірах без мети збуту.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ст. ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів у особливо великих розмірах без мети збуту.
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, а також правильність призначення покарання ніким не оскаржується.
Судове рішення оскаржується лише в частині безпідставного, на думку сторони обвинувачення, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині законності застосування ст. 75 КПК України.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 309 КК України суд одночасно дійшов висновку про можливе виправлення обвинуваченого без його відбування.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_6 вчинене кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною у ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Закон не містить прямої заборони звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.
Тому мотивованим рішення про застосування ст. 75 КК України буде лише тоді, коли суд у вироку наведе достатні мотиви на підставі чого він дійшов висновку про можливе виправлення особи без відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів вважає, що вирок суду містить достатні мотиви прийняття рішення про застосування ст. 75 КК України.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого, він не одружений, за місцем проживання негативних характеристик не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не судимий.
Крім того, під час розгляду провадження у суді апеляційної інстанції стороною захисту надані додаткові характеризуючі дані обвинуваченого, відповідно до яких ОСОБА_6 з 01 липня 2021 року працевлаштований в ТОВ «Гарант» на посаді менеджера по роботі з клієнтами. За час роботи на товаристві характеризується виключно позитивно.
Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд обґрунтовано взяв до уваги критичне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого ним кримінального правопорушення та його щире каяття.
Так, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 як під час досудового розслідування так і під час судового провадження у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надавав послідовні логічні та достовірні показання, які не змінював протягом усього часу, зокрема щодо джерел придбання ним наркотичних засобів, у зв`язку з чим у суді першої інстанції судовий розгляд відбувався відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Томуколегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.
Водночас судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання, що не опорюється прокурором.
Доводи прокурора про те, що зберігання обвинуваченим наркотичних засобів в особливо великих розмірах унеможливлює його звільнення від відбування покарання з випробуванням колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки закон такої заборони не містить.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у суду були законні підстави для застосування ст. 75 КК України.
Крім того, як видно з журналу судового засідання, в суді першої інстанції прокурор просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Отже рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із одночасним звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4