КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження№11-сс/824/6603/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , з доповненнями захисника ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2021 року,
прокурора ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, розмір якої визначити у 3 525 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 8 001 750 (вісім мільйонів одну тисячу сімсот п`ятдесят) гривень, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_8 , в разі внесення застави, прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого, а також виконувати наступні обов`язки:
не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
утримуватися від спілкування із ОСОБА_11 ;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.
Відмовлено узадоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, а захисник ОСОБА_7 , подав доповнення до апеляційної.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , зазначає, що слідчий суддя не прийнявши до уваги доводи захисників ОСОБА_8 , щодо необґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, фактичну відсутність ризиків та обґрунтованої підозри, помилково прийшов до висновку про можливість застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у необґрунтовано великому розмірі. Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції не повністю дослідженні всі доводи, а також не правильно надана оцінка матеріалам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, що призвело до постановлення ухвали, яка, відповідно до положень діючого кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню, зважаючи на незаконність та необґрунтованість.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з грубим порушенням вимог КПК України, є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки відносно ОСОБА_8 органами досудового слідства допущені грубі порушення норм Конституції України, процесуального законодавства та Законів України, що призвело до його незаконного затримання та винесення незаконної ухвали суду щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також захисник звертає увагу на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри та недопустимість доказів на її підтвердження, на незаконність затримання ОСОБА_8 , який є діючим адвокатом, незаконність проведення обшуку автомобіля і вилучення мобільного телефону, який використовувався для ведення адвокатської діяльності і на ньому знаходиться інформація про особисту та професійну діяльність останнього.
Сторона обвинувачення в судовому засіданні не надала жодного доказу на підтвердження врученої ОСОБА_8 підозри та не надала жодних доводів, які б підтверджували застосування до останнього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком невиправданим, зважаючи на відсутність суспільної небезпеки злочинних діянь, у яких ОСОБА_8 незаконно підозрюється та можливість забезпечити запобігання наявним ризикам більш м`якими запобіжними заходами.
Крім того захисник вказує, що не відповідає дійсності твердження, викладені в оскаржуваній ухвалі (абз. 5 стор. 4) про те, що захисники ОСОБА_8 просили передати ОСОБА_8 на поруки ОСОБА_12 , оскільки захисники ОСОБА_8 неодноразово заявляли про необґрунтованість підозри у вчиненні злочину та клопотання про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і наголосили про намір ОСОБА_12 взяти на поруки ОСОБА_8 при дослідженні характеризуючих ОСОБА_8 обставин на підтвердження наявності міцних соціальних зв`язків останнього. Захисники не просили суд передати ОСОБА_8 на поруки ОСОБА_12 , оскільки позиція захисту була єдиною - повністю відмовити у задоволенні клопотання про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги, з доповненнями, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з доповненнями та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі, з доповненнями, доводи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями сторони захисту не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2018 році, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 познайомився із ОСОБА_13 та його дружиною ОСОБА_14 , вони здійснювали спільну фінансово-господарську діяльність, за результатами якої у ОСОБА_8 перед ОСОБА_13 виникли боргові зобов`язання на суму 4 310 000 грн., які останній на час повідомлення про підозру не погасив.
В подальшому у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше серпня 2021 року, ОСОБА_13 дізнався, що 17 раніше невідомих йому осіб подали позовні заяви про стягнення з нього та ОСОБА_14 заборгованості за неіснуючими фактично договорами позики.
Про вказаний виклик 02.09.2021 р., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено. ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_8 .
В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в особливо великих розмірах шляхом обману.
З цією метою ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою заволодіння коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 шляхом обману, розуміючи відсутність жодних повноважень з впливу на органи Національної поліції та суди, повідомив ОСОБА_13 , що він є найкращим адвокатом в Україні у вказаній сфері та має вплив на працівників Святошинського УП ГУ НП у м. Києві.
Вказаними діями ОСОБА_8 сформував у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 уяву про свою обізнаність у стані досудового розслідування кримінального провадження, а також щодо можливості вирішення проблемних питань із майном, які у них виникли.
Після цього 30.09.2021 р., перебуваючи у приміщені ресторану «il Molino», за адресою: вул. Набережно-Хрещатицька, 41 ум. Києві, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою заволодіння коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 шляхом обману, повідомив ОСОБА_13 , що зможе вирішити вказані вище проблеми, використовуючи наявні в нього соціальні зв`язки у Міністерстві юстиції України та правоохоронних органах, а також зазначив, що орієнтовна вартість такої допомоги складатиме 30% - 50 % від вартості всього майна, належного ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .
При цьому ОСОБА_8 своєю поведінкою та повідомленням неправдивих відомостей намагався створити у ОСОБА_13 уявлення про дійсну можливість впливати на службових осіб Міністерства юстиції України та неможливість вирішення його проблем у інший законний спосіб.
В подальшому 01.10.2021 р. о 14:23 год., використовуючи секретний чат месенджера «Телеграм», ОСОБА_8 надіслав зі свого мобільного телефону НОМЕР_1 на мобільний телефон НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , повідомлення з конкретизованою пропозицією, а саме: вирішити питання про закриття кримінального провадження у Святошинському УП ГУНП у м. Києві, із Святошинським районним судом м. Києва та скасувати незаконну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_13 та ОСОБА_16 за умови передачі однієї квартири за адресою: АДРЕСА_4 , двох паркінгів та 70 тисяч доларів США, або повернення всього майна і припинення кримінального переслідування за 600 тисяч доларів США (15 822 000 грн за офіційним курсом НБУ станом на момент вчинення злочину).
При цьому ОСОБА_8 окремо вказав ОСОБА_13 суму в розмірі 15 тисяч доларів США, як його гонорар за здійснення адвокатської діяльності. Також з метою утворення у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 уяви про обов`язковість прийняття своєї пропозиції ОСОБА_8 повідомив, що переслідувачі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - заявники у вказаному кримінальному провадженні та позивачі у цивільній справі, можуть бути представниками кримінальних елементів.
За таких обставин ОСОБА_13 , будучи введеним ОСОБА_8 в оману, усвідомлюючи можливість настання негативних наслідків для себе та ОСОБА_14 , був вимушений погодитись на незаконну вимогу ОСОБА_8 , а саме: передати йому обумовлені грошові кошти.
Під час розмови із ОСОБА_8 у месенджері «Телеграм», яка відбулась 16.10.2021 р. о 19:49 год., ОСОБА_13 погодився на передачу грошових коштів ОСОБА_8 , водночас попросив знизити суму до 400 тисяч доларів США (10 548 000 грн за офіційним курсом НБУ станом на день вчинення злочину).
В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою заволодіння коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 шляхом обману в ході розмови у месенджері «Телеграм», яка відбулась 21.10.2021 р. об 11:49 год., ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_13 , що він може вирішити всі питання останнього за 400 тисяч доларів США (10 548 000 грн за офіційним курсом НБУ станом на день вчинення злочину), а також додав, що відмовляється від винагороди за надання адвокатських послуг.
Зважаючи на те, що ОСОБА_8 своїми діями та поведінкою створив у ОСОБА_13 уяву про те, що надана пропозиція є єдиним способом вирішення його проблем, останній був вимушений погодитись на передачу грошових коштів.
В подальшому з метою приховування своєї протиправної діяльності ОСОБА_8 залучив ОСОБА_17 (особа, яка не усвідомлювала протиправності дій ОСОБА_8 ), який мав отримати кошти від ОСОБА_13 та передати їх ОСОБА_8 . Також ОСОБА_8 розробив систему умовних позначень, які мали сприяти маскуванню його протиправної діяльності.
Так, під час розмови у месенджері «Телеграм» між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , яка відбулась 27.10.2019 р. о 17:40 год., ОСОБА_8 повідомив про необхідність передачі обумовленої суми грошових коштів кур`єру, який назве пароль «1472».
В подальшому 28.10.2021 р. о 15:40 год. ОСОБА_17 прибув до квартири ОСОБА_13 , розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , та, попередньо назвавши заздалегідь обумовлений пароль, отримав від ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 400 тисяч доларів США (10 548 000 грн. за офіційним курсом НБУ станом на день вчинення злочину) для їх передачі ОСОБА_8 .
Після чого ОСОБА_8 було затримано працівниками правоохоронного органу.
Таким чином ОСОБА_8 вичинив всі дії, які були необхідні для заволодіння майном ОСОБА_13 в особливо великому розмірі, водночас не зміг довести свій злочинний умисел до кінця через обставини, що не залежали від його волі.
30.10.2021 слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_10 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 , підозри за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, з посиланням на докази, що її підтверджують. А також на наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України
Також враховуючи обставини кримінального провадження, зокрема вчинення ОСОБА_8 замаху на заволодіння коштами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з розмірі 400 тис. доларів США (10548000 грн за офіційним курсом НБУ станом на день вчинення злочину), а також майновий стан ОСОБА_8 , орган досудового розслідування відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, вважав, що є необхідність встановлення застави у розмірі 10 500 000 грн.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та всупереч доводам сторони захисту, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 ; кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "IlgarMammadovv. Azerbaijanп. 88", "Erdagozv. Turkeyп. 51", "Cebotariv. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності у кримінальному провадженні доказів на підтвердження наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, колегія суддів вважає передчасними.
Більш того, дослідження та оцінка доказів у кримінальному провадженні відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому посилання апелянтів на те, що наявні у матеріалах провадження докази є неналежними та недопустимими, та не підтверджують викладені у клопотанні фактичні обставини інкримінованого кримінальних правопорушень, а також доводи про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не надав оцінки доказами з точки зору належності та допустимості, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена слідчим та сумнівів не викликає.
Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження. А саме, що стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в противагу чому сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростовували доводи, зокрема, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду для уникнення від кримінальної відповідальності за особливо тяжке кримінальне правопорушення та відбування покарання, тобто підтверджується наявність ризику передбаченого пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК України; підозрюваний має зв`язки та ділові відносини з працівниками правоохоронних органів та службовими особами державних органів, які можуть вплинути на ОСОБА_13 , а також інших свідків для зміни показів, що викривають його, таким чином, перебуваючи на свободі, користуючись своїм впливом та зв`язками, підозрюваний може вплинути на основних свідків, схиляючи їх до певної поведінки та надання вигідних для нього показань; ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, намагатиметься уникнути відповідальності за вчинення кримінального правопорушення та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим зручним та можливим для нього способом. Також ОСОБА_8 , будучи неізольованим від суспільства, може продовжувати вчиняти тотожні або інші кримінальні правопорушення.
Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та відомості про його особу, в їх сукупності.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.
На підставі зазначеного, слідчим суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.
Таке обмеження права ОСОБА_8 ,на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Erdagoz v. Turkey п. 51).
Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.
Суди мають вивчати всі факти, що свідчать про наявність чи відсутність справжнього публічного інтересу, що виправдовує (з урахуванням принципу презумпції невинуватості) обмеження права на свободу, та викладати їх у своїх рішеннях про відмову у звільненні особи з-під варти (рішення у справі «Labita v. Italy», пп.152153).
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.
Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовжування обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.
Таким чином колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для обрання такого запобіжного заходу, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
При цьому, колегією суддів враховуються дані, які характеризують особу підозрюваного та обставини, що передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, однак з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування, щодо останнього, більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, даних про особу підозрюваного, обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність ризиків у даному кримінальному провадженні та визначив заставу у межах 3 525 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 8 001 750 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Такий розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, можливі тяжкі наслідки від вчинення даного злочину, колегія суддів погоджується із визначеним слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_8 , розміром застави, який відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України, і на переконання апеляційного суду, що його внесення, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання встановленим ризикам. При цьому, враховується і те, що будь-які докази, які б свідчили про те, що вказаний розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_8 , в матеріалах судового провадження відсутні.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і при вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає, тому доводи апеляційних скарг в цій частині колегія суддів вважає не обґрунтованими.
В той же час, необхідно зазначити про те, що застава є забезпеченням належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та гарантує виконання процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, які діють з моменту набуття ним процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 затримано за відсутності підстав для затримання (всупереч статті 208 КПК України) було предметом розгляду в судді першої інстанції під час розгляду скарги сторони захисту щодо незаконного затримання ОСОБА_8 . Слідчим суддею встановлено, що протокол затримання ОСОБА_8 складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи відповідно до положень ст. 208 КПК України, істотних порушень прав та свобод людини при складанні такого протоколу слідчим суддею не встановлено, отже не встановлено обставин для задоволення скарги.
Тому посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 було затримано у відсутність підстав для його затримання всупереч ст. 208 КПК України є голослівними.
Твердження сторони захисту, що в судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження вручення ОСОБА_8 підозри, колегія суддів вважає передчасними, оскільки як вбачається з матеріалів долучених до клопотання, повідомлення про підозру ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КПК України, відбулося 29.10.2021 за участю захисників та прокурора, якому доручено керівником Київської міської прокуратури ОСОБА_19 , здійснити повідомлення про підозру ОСОБА_8 відповідно до доручення в порядку ч. 2 ст. 481 КПК України /т. 1 а.с. 239-245/.
Посилання сторони захисту на ту обставину, що не відповідає дійсності твердження, викладені в оскаржуваній ухвалі (абз. 5 стор. 4) про те, що захисники ОСОБА_8 просили передати ОСОБА_8 на поруки ОСОБА_12 , оскільки захисники не просили суд передати ОСОБА_8 на поруки ОСОБА_12 , оскільки позиція захисту була єдиною - повністю відмовити у задоволенні клопотання про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спростовуються матеріалами доученими до клопотання, а саме наявним в них клопотанням про особисту поруку ОСОБА_8 , за підписом ОСОБА_20 /т. 2 а.с. 36-37/.
Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено, а також не встановлено колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали.
Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга, з доповненнями сторони захисту з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2021 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , з доповненнями захисника ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4