Справа № 346/5361/21
Провадження № 11-кп/4808/519/21
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційними скаргами (далі АС) обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 листопада 2021 року про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 листопада 2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 10 січня 2022 року включно щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 162 КК, з визначеним розміром застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Коломийського міськрайонного суду, із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Своє рішення суд мотивував тим, що зміна діючого запобіжного заходу на більш м`який, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що у повному обсязі узгоджується з практикою ЄСПЛ, який у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначив, що обмеження в свободі є виправданим за наявності суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. А тому прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню ним процесуальних обов`язків та судових рішень.

В поданій АС захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, позаяк суд при застосуванні запобіжного заходу щодо його підзахисного не дотримався вимог, передбачених ст. 183 КПК, надав невідповідні висновки обставинам досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні, і припустився порушень норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження, які були досліджені судом, немає жодних доказів, які можуть переконати незалежного спостерігача в тому, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення в яких підозрюється, а також не встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК. Також судом не враховано, що ОСОБА_8 беззаперечно має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має сім`ю та позитивно характеризується.

Просить ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 листопада 2021 року в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати та в цій частині постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в АДРЕСА_1 , в період з 22 год. 00 хв. ночі до 06 год. 00 хв. ранку кожної доби та зобов`язати його дотримуватись обов`язків, передбачених п.п.1-4 ч.5 ст. 194 КПК.

Не погодившись з оскаржуваною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, через те, що вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання його під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, потерпілих, тощо.

Зазначає, що у нього є постійне місце проживання та реєстрації, міцність соціальних зв`язків, в тому числі і наявність родини, а саме що до взяття під варту він проживав із батьками похилого віку, а також має намір заробляти собі на життя та помиритися із потерпілою. З наведених обставин на його думку, є всі підстави для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби за місцем його проживання, а саме АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи поданих АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка вважає АС необгрунтваними, просить залишити їх без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 в АС на те, що суд безпідставно застосував запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Як вбачається із матеріалів справи, а саме ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 16 листопада 2021 року включно з правом внесення застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму, що складає 45 400 грн.

Колегія суддів погоджується, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, а саме у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), за який визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, з урахуванням особи обвинуваченого, який має слабкі соціальні зв`язки, ніде не працює, наявність непогашеної судимості за вчинення особливо тяжких умисних злочинів, реальними залишаються ризики можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з ціллю ухилення від кримінальної відповідальності, а також можливого вчинення обвинуваченим нових злочинів та здійснення тиску на потерпілу та свідків, адже йому відоме їх місце проживання, при звільненні з-під варти, що свідчить про відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, та як наслідок існування вказаних в клопотанні ризиків.

Також, на переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків.

Доводи апелянтів про зміну щодо нього запобіжного заходу на домашній арешт, є безпідставним, позаяк перебування обвинуваченого під домашнім арештом по місцю проживання, не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Наведені вище дані у своїй сукупності підтверджують наявність ризиків і є достатніми підставами вважати про можливість обвинуваченого ухилятись від суду і, незаконно впливати на учасників провадження.

Під час апеляційного розгляду прокурором були в повній мірі доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК.

Також, при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ризики, запобігання спробам, яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Таким чином, доводи АС про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих та свідків, є безпідставними та необґрунтованими.

Судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинувачених, зважаючи на суспільний інтерес, який привелює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст.3 Конституції України, а тому виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, при обранні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою, судом було обґрунтовано визначено розмір застави, згідно ч.3 ст.183 КПК, в межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 45 400 гривень, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК, яку може бути внесено як обвинуваченим, так і іншою особою в будь-який момент під час розгляду кримінального провадження, а отже визначено альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Підстав для зміни розміру застави, як на це вказує обвинувачений в поданій АС, на даний час немає.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК , відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Коломийського міськрайонного суду від 12 листопада 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням саме такого розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_8 постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, АС обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5