Справа № 727/3692/20
Провадження № 1-кп/727/75/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м ЧЕРНІВЦІ
02 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема:
- 15.12.2015р. Броварським міським судом Київської області за ч. 3 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців;
- 26.06.2018р. Знаменським міським судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 4 місяці, з конфіскацією майна;
- 07.04.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71, ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 4 місяців.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ВСТАНОВИВ:
Незважаючи на зміну позиції обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєного, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показами свідків та письмовими доказами в кримінальному провадженні.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні під присягою надав покази про те, що він восени 2016 року, точної дати не пам`ятав, їхав по вулиці Гагаріна в м. Чернівці, із ним в машині був його приятель ОСОБА_12 . Його автомобіль зупинили працівники поліції та запросили бути в якості понятого. Коли він з поліцією підійшов до транспортного засобу ВАЗ 2109, в машині побачив трьох незнайомих йому чоловіків, яких у його присутності вивели з автомобіля та оглядали. Пояснив, що у однієї особи вилучили з кишені наркотичні засоби, у іншого грошові купюри, яким номіналом не пам`ятав, а в третього чоловіка з кишені джинсів, вилучили зброю, стандартних розмірів; в зброї він не розбирався. З багажнику автомобіля вказав, що також вилучалися речі, які саме не пам`ятав. Зазначив в показах, що слідчим йому і іншому понятому було надано окрім затриманих людей і фото для впізнання. Пояснити в який період часу проводилося впізнання по фотографіям не пам`ятав. Пояснив, що при затримання трьох осіб велася відеофіксація. Слідча дія тривала довго біля 2 годин, після чого він підписував два чи три документа з іншим понятим.В залі суду свідок упізнав в особі, у якої вилучили зброю обвинуваченого ОСОБА_7 .
На огляді місця подій працювала оперативно слідча група та усі слідчі дії проводилися слідчим, у присутності понятих. В залі суду із затриманих у вересні 2016 року свідок впізнав ОСОБА_7 та пояснив, що саме в нього було вилучено зброю. Під час того, як слідчим проводилася слідча дія, велася відео зйомка.
Аналогічні показання в залі суду надав і свідок ОСОБА_14 .
Аналогічно, покази надав і свідок ОСОБА_16 , який в показах зазначив, що станом на 2016р. він працював в управлінні патрульної поліції в м. Чернівцях; був командиром взводу. На ой час поступила орієнтировка на затримання автомобіля ВАЗ та в нічний період часу точного числа не пам`ятав, в районі вулиці Гагаріна м. Чернівці було зупинено транспортний засіб, у якому знаходилося троє чоловіків. Було викликано слідчу оперативну групу та усі подальші слідчі дії проводилися слідчим. Пояснив, що він не був учасником слідчих дій, однак, бачив, що у присутності понятих було виявлено і вилучено, як відповідно в осіб затриманих, та і з машини гроші, наркотики, зброя, предмет схожий на ручну гранату, одяг, маски зазначив, що на той час, на місці було декілька екіпажів патрульної поліції.
Свідок ОСОБА_17 суду надав покази про те, що він станом на 26.03.2016р. працював в УПП ГУНП у Чернівецькій області, спочатку на патрульним, а згодом і командиром взводу. Приблизно в другій половині вересня 2016 року, поступила оперативна інформація про те, що в м. Чернівці заїхала група осіб, що перебувають у розшуку, на автомобілі ВАЗ для здійснення розбійних нападів. Він на той час працював в нічній зміні з ОСОБА_18 та близько 01 ночі на своєму екіпажі вони патрулювали район залізничного вокзалу. В районі вулиці Гагаріна м. Чернівці побачили, що біля автомобіля ВАЗ вже перебуває екіпаж патрульної поліції. Він під`їхав на місце зупинки транспортного засобу, у якому сиділо троє осіб, яких було затримано та викликано слідчу групу. Пояснив, що учасником слідчої групи він не був; разом з цим, залишався до завершення на місці, з увімкненою бодікамерою, яку вимкнув після усіх подій. На місці бачив, що у затриманих осіб було виявлено і вилучено наркотики, гроші, зброя, відмички, лом, маски.
Стороною обвинувачення, на підтвердження пред`явленого обвинувачення та вини обвинуваченого ОСОБА_7 суду надані наступні докази, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні.
Судом установлено, що вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, внесеного за фактами проведення оперативно-розшукових заходів, було зафіксовано рапортом, оформленим в установленом законом порядку (а.с.к.пр.6-7), з якого вбачається, що 23.09.2016 року були затримані ОСОБА_9 , ОСОБА_19 та ОСОБА_7 .
висновком експерта проведеної судової балістичної експертизи №1809-К від 23.09.2016 року, згідно якої пістолет «EKOL Aras Compact заводський номер НОМЕР_4 , вилучений 23.09.2016 року під час поверхневого огляду ОСОБА_7 , придатний для проведення пострілів 9мм пістолетними шумовими патронами, 9 мм пістолетними патронами, спорядженими снарядами несмертельної дії, та 6мм свинцевими снарядами, шляхом роздільного зарядження; надані на дослідження 2 патрони являються 9 мм пістолетними шумовими патронами, призначеними для імітації пострілу зі стартових пістолетів та спеціальних пристроїв, а також з наданого на дослідження пістолету (а.с.32-38)
Усі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданими сторонами кримінального провадження, чим спростовують доводи викладені в клопотанні сторони захисту про недопустимість доказів, а саме протоколу огляду місця подій та протоколу затримання.
На вказане клопотання сторони захисту, прокурором подані заперечення в яких спростовує доводи тим, що рапорт це внутрішній (службовий) документ органів Національної поліції та не є джерелом доказів, а відтак і інформація, зазначеному в ньому немає жодного доказового значення у кримінальному провадженні. Натомість протокол огляду місця події є процесуальним джерелом доказів, в якому фіксується обставини події кримінального правопорушення. Цим протоколом вилучені речові докази з автомобіля.
Вилучення речових доказів від обвинуваченого (пістолет та гроші) відбулося внаслідок його особистого обшуку при затриманні в порядку ст.208 КПК.
Уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках, зокрема, якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення.
Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
В судовому засіданні чітко було установлено, що огляд місця подій проводився у присутності двох понятих, це підтверджено допитаними в засіданні вищенаведеними свідками. А, тому, доводи захисника в інтересах обвинуваченого про незаконність проведення слідчої дії огляду місця подій від 23.09.2016 р. є необґрунтованими.
Відповідно до ч.7 ст.233 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, речі для впізнання, в тому числі пов`язаного з слідчого експерименту, освідування особи. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне. Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Суд не бере до уваги і доводи сторони захисту щодо неправомірності проведення особистого обшуку ОСОБА_7 .
Особистий обшук особи під час затримання визнається складовою частиною затримання особи в порядку статті 208 КПК. Для оцінки допустимості доказів, отриманих під час фактичного затримання особи, зокрема доказів, знайдених у ході особистого обшуку особи, слід виходити з того, чи було саме затримання законним у значенні статті 208 КПК, а саме чи існували обставини, які давали підстави для затримання.
Такою є правова позиція ВС (постанова від 15 червня 2021 року, справа № 204/6541/16-к).
Щодо інших доводів наведених в клопотанні сторони захисту, суд звертає увагу на наступне. Частина 1 статті 214 КПК України, надає повноваження вносити відомості про правопорушення до ЄРДР лише слідчому, прокурору і дізнавачу. Таким чином, уповноважена службова особа, яка затримала підозрюваного відповідно до статті 208 КПК і яка не є слідчим, прокурором або дізнавачем, не може внести відомості до ЄРДР. Це можливо лише після того, як відомості про правопорушення стануть відомі особам, яким надано таке право.
Виходячи з наведеного, наявність чи відсутність у ЄРДР на час затримання та особистого обшуку особи відомостей про правопорушення, у зв`язку з яким відбулося затримання, не може вважатися умовою його законності.
Стаття 208 КПК надає повноваження затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, «уповноваженій службовій особі». КПК у кількох положеннях зазначає, що цей термін позначає особу, якій законом надане право здійснювати затримання. В інших положеннях Кодексу термін «уповноважена службова особа» вживається поряд із термінами «слідчий», «прокурор», «дізнавач».
Так, частина 3 статті 208 КПК передбачає: «Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу». У частинах 2 та 3 статті 276 КПК зазначено: «У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав». Відповідно до частини 3 статті 298-1 КПК: «Уповноважена службова особа, яка здійснила затримання, та дізнавач повинні негайно повідомити особі зрозумілою для неї мовою підстави затримання». Таке вживання в законі терміна «уповноважена службова особи» призводить до висновку, що цим терміном законодавець позначив особу, якій законом надані повноваження проводити затримання, але яка водночас не є ані «слідчим», ані «прокурором», ані «дізнавачем».
Таким чином, цей термін відсилає до інших законодавчих актів, якими надаються повноваження здійснювати затримання державним органам і їх службовим особами.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.У відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. При цьому суд звертає увагу, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинуваченого, потерпілої, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст.94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. (висновок ВС в постанові від 08.11.2019 року справа №461/9370/15- провадження № 51-745км17
На підставі викладеного, виходячи з сукупності досліджених доказів в судовому засіданні та з урахуванням і пояснення самого обвинуваченого, який не заперечував виявлення і вилучення зброї в нього, пояснивши, що на зброю в нього документів не було, виходячи з зазначених вимог закону, суд відмовляє в задоволенні клопотання сторони захисту щодо недопустимості доказів по справі.
Таким чином, зміна показів в судовому засіданні і позиції щодо визнання своєї вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд розцінює як вибрану обвинуваченим позицію свого захисту. Проте така позиція обвинуваченого повністю спростовується показаннями свідків вищенаведених, допитаних безпосередньо під час судового провадження, сумнівів у правдивості яких суд не має, оскільки вони послідовні, логічні та узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами кримінального провадження, дослідженими судом.
Судом, в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У судовому засіданні обвинуваченим не надано суду жодного доказу у частині його заперечень щодо вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення. Будь яких істотних порушень КПК України, під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не встановлено.
Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, в їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, а саме - не законному носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, а його дії суд вірно кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України.
Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
При розкритті змісту поняття розумного сумніву суд вважає за доцільне звернути увагу на прецедентну практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Зокрема, при оцінці доказів ЄСПЛ керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п. 161). Доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою чи подібних до них неспростовних презумпцій (рішення у справі "Салман проти Туреччини", п. 100; рішення у справі "Єрохіна проти України", п. 52). При цьому згідно з усталеною практикою ЄСПЛ під час провадження на підставі Конвенції необхідно застосовувати принцип affirmantiincumbitprobatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (рішення у справі "Ушаков та Ушакова проти України").
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який в м. Чернівці не має постійного зареєстрованого місце проживання, не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується довідкою ВІТ ГУНП у Чернівецькій області та вироками судів (а.с. 117-123 т.2); за даними висновку судової психіатричної експертизи 231 від 17.03.2020 року на період інкремінуємих йому подій міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними (а.с. 163 164 к.п.р); в судовому засіданні змінив свою позицію до вчиненого, визнав вину за пред`явленим обвинуваченням, разом з цим судом встановлено, що він не сприяв у розкритті кримінального правопорушення як на стадії досудового слідства так і в суді; розкаявся у вчиненому, тривалий період часу перебував у розшуку, під час якого ОСОБА_7 було вчинено нові злочини.
Обставиною, згідно вимог ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд враховує розкаяння у вчиненому
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого, те, що раніше ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає можливим призначити останньому мінімальне покарання визначене санкцією ст. 263 ч.1 КК України, у виді позбавлення волі.
Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та були б передумовою для застосування ст. ст. 69, 75 КК України судом, не встановлено.
У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_7 засуджений за вироками Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.06.2018р. та відповідно Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021 року за ч.2 ст. 185, 70 ч.4, 71 КК України до семи років чотирьох місяців позбавлення волі; поставлене йому у провину кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні він скоїв до ухвалення попереднього вироку, суд при призначенні остаточного покарання керується вимогами ч. 4 ст. 70 КК України.
А, отже, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за правилами ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, частково приєднавши до покарання за цим вироком не відбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021 року.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Тож початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі стосовно особи, яка перебуває під вартою, законодавець обліковує виключно з дня набрання законної сили обвинувальним вироком, при цьому строк попереднього ув`язнення повинен бути зарахований до строку відбування покарання за правилами ст. 72 КК України.
Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення, суд звертає увагу на наступне.
26.11.2015 прийнято Закон України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який набрав чинності 24.12.2015р.
Цим законом ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України викладено в такій редакції: «Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».
Така позиція узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.06.2018 у справі №511/37/16.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст.5 КК України). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIIIв силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Суд звертає увагу також і на те, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIIIє неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.
Враховуючи, що обвинувачений у межах цього провадження затримувався без ухвали слідчого судді та утримувався в установі попереднього ув`язнення з обранням йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а наразі він хоча і відбуває покарання, проте перебуває в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження, йому у строк покарання підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення після 24.10.2017р., відповідно до ч.5 ст.72 КК України, у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вищенаведене відповідає і правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 29.08.2018 у справі №663/537/17, п. 103, відповідно до якого, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст.72КК України в редакції Закону №838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
З огляду на викладене, приймаючи до уваги наведені вимоги закону, а також і те, що злочин обвинуваченим вчинено в період з 23.09.2016 року, та за попереднім вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021 року в період жовтня 2017 року суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування остаточного покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення з 23.09.2016р. по 13.10.2016 року з моменту його затримання та з 24.10.2017 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів, а саме: на проведення судової балістичної експертизи у сумі 527 грн. 76 грн.
Долю речових доказів суд віршує відповідно до ст. 100 КПК України.
Судом встановлено, що 24.09.2016 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці було застосовано до ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 100000 грн. та покладенням на нього відповідних обов`язків, зокрема: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, повідомляти слідчого, прокурора і суд про зміну свого місця проживання; не залишати межі Чернівецької області без дозволу слідчого прокурора та суду; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та здати за наявності на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон.
Відповідно до ст. 182 Кримінального процесуального Кодексу України, застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою, тобто заставодавцем. Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх не виконання, а заставодавцю у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки не виконання цих обов`язків.
Згідно квитанції № 91 від 11.10.2016 року платником ОСОБА_21 було внесено заставу за ОСОБА_7 в розмірі 100000 грн. (а.с. 83-84 кпр.). 13.10. 2016 року ОСОБА_7 звільнено з під варти (а.с. 85 к.пр.).
Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_7 порушив покладені на нього обов`язки слідчим суддею, які були продовжені на підставі ухвали від 21.11. 2016р. (а.с. 91 к.пр.) та 15.12. 2016 року зща постановою слідчого досудове розслідування було зупинено у зв`язку з оголошеним розшуком ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , матеріали щодо якого було виділено в окреме провадження згідно постанови слідчого від 20.01.2020 року та на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.12. 2016 року надано було дозвіл на затримання ОСОБА_7 для вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. Ухвалою від 31.01.2020 року ОСОБА_7 було переведено з ДУ Петрівська виправна колонія 49 до ДУ Чернівецький слідчий ізолятор 33, куди останній прибув 13.03.2020 року (а.с.к.пр.199, 157 т.2).
На підставі наведеної вище норми закону, у разі не виконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
А, отже з урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для повернення застави немає і її слід звернути в дохід держави, із зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України.
В судовому засіданні сторони кримінального провадження не зверталися з клопотаннями про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу.
При цьому, суд звертає увагу, що на даний час, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 7 років 4 місяців позбавлення волі за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021 року.
Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обгрунтованість, законність і вмотивованість судового рішення обумовлена і в правових позиціях ВП Верховного Суду від 03.07. 2019 року (справа № 288/1158/16к).
Керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити йому покарання за даною нормою закону, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити до відбування остаточно покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставіч.5 ст. 72КК України в редакції Закону №838- VIII від 26.11. 2015р.), у строк остаточно визначеного покарання зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 23.09.2016 року по 13.10.2016 року та строк з 24.10.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Заставу, визначену ухвалою слідчого судді у розмірі 100000 грн. внесену 11.10.2016 року застоводавцем ОСОБА_22 відповідно до ст. 182 КПК України після набрання чинності вироком звернути в дохід держави з зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 527.76 грн. (п`ятсот сімдесят дві грн.. 00 коп.) на відшкодування витрат на проведення судової балістичної експертизи.
Речові докази, зокрема:
- за постановою слідчого від 18.01.2020 року (т. 2 а.с.к.п.22) речі вилучені з місця ОП і здані на зберігання до камери схову речових доказів (квитанція 4680), а саме належні ОСОБА_7 - Мобільний телефон LENOVO та три флеш носії повернути останньому за належністю; решта речі: документи залишити в матеріалах кримінального провадження, а такі речі, як туфлі чорного кольору; кросівки сірого кольору, кросівки сіро-зеленого кольору; щльопанці чорного кольору; шльопанці білого кольору, кросівки чорного кольору; прозора липка стрічка «скотч»; балаклава чорного кольору; дві пари рукавичок ; дві викрутки; мобільний телефон NOKIA; мобільний телефон НТС; навігатор; перстень два ломика (цвяхосмикач) кухонний ніж знищити.
- за постановою слідчого від 23.09.2016 року 9 мм. Пістолет ЕКОЛ Арас компакт (приймальний акт 248 від 20.12. 2017р. а.с.к.р. 39,40) знищити.
Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1