У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2021р. щодо обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чирчик Ташкентської області Республіки Узбекистан, громадянина України, не працюючого, пенсіонера, інваліда 2 групи з дитинства, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_6

потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

Провадження: № 11-кп/812/832/21 Суддя першої інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.2 ст. 121 КК УкраїниДоповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений та його захисник просять оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі із застосуванням примусових заходів медичного характеру - амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник зазначають, що висновки суду викладені у вироку не відповідають дійсним обставинам справи.

Стверджують, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України не підтверджується доказами безпосередньо дослідженими під час судового засідання.

Захисник також зазначає, що призначене покарання є таким, що не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Крім того, на думку захисника суд безпідставно застосував одночасно і покарання у виді позбавлення волі, і примусові заходи медичного характеру.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

21.01.2020 приблизно о 04:00 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи на проїжджій частині пр. Богоявленського, напроти магазину "Київстар", розташованого по пр. Миру, 2/3 в м. Миколаєві, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин з раніше йому знайомим ОСОБА_11 , діючи умисно, розуміючи можливість заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілому і бажаючи її настання, із застосуванням дерев`яної палиці, яку підготував завчасно, реалізуючи свій злочинний намір на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс два удари палицею в область голови ОСОБА_11 , з метою збити останнього з ніг, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох ран в волосистій частині голови лівої тім`яної області, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після того, як ОСОБА_11 упав на землю ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, наніс потерпілому не менше п`яти ударів ногами в область тулубу, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому 6 ребра зліва по передньо-підпахвовій та по лопатковій лініям, перелому 7 ребра зліва по середньо-підпахвовій лінії, перелому 8 ребра зліва по середньо-ключичній лінії, по середньо-підпахвовій лінії та по лопатковій лінії, перелому 9 ребра зліва по середньо-підпахвовій лінії та по лопатковій лінії, перелому 10 ребра зліва по середньо-підпахвовій лінії; перелому 10, 11 ребер зліва по навколо-хребтовій лінії, забою лівої легені, внаслідок спричинення яких, через невеликий проміжок часу, настала смерть ОСОБА_11 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності.

Є безпідставними доводи апелянтів, щодо недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не визнавав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні. Стверджував, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину. Пояснював, що того дня він біля 04 години вийшов з дому з метою позбирати макулатуру, через деякий час йому стало зле, почався епілептичний напад і він прийшов до тями вже за своїм місцем проживання від появи працівників поліції. В районі де стався злочин він в той день не перебував, хоча там і розташований пункт прийому вторинної сировини, де він працює. Загиблого ОСОБА_11 він знав досить давно і перебував з ним у нормальних відносинах до того, як той вкрав його планшет приблизно за два місяці до загибелі, але він його простив. Відносини погіршилися у них пізніше.

Але твердження апелянтів про непричетність ОСОБА_5 до злочину спростовуються зібраними по справі та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності.
Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснив, що в січні 2020 року приблизно о 03:00 він разом з ОСОБА_13 бачили, як на тротуарі в районі автовокзалу біля пішохідного переходу б`ються двоє дорослих чоловіків, які рухалися невпевнено, один чоловік лежав спиною до них і тягнувся руками до іншого, а обвинувачений два рази правою рукою рубаючи вдарив його в область грудної клітини предметом схожим на палку. Бійку бачили на відстані проїзної частини, на вулиці світили ліхтарі. Невідомий їм молодий хлопець, який вже був на тому місці і спостерігав за бійкою, їм розповів, що бійка йде вже певний час і почалася з приводу претензії, який один пред`явив іншому з приводу вкраденого чи то планшету чи то смартфону. Потім приїхали патрульні поліцейські.

В залі суду свідок ОСОБА_12 показав на ОСОБА_5 , як на нападника в бійці.

Свідок ОСОБА_14 пояснював в суді першої інстанції, що взимку у 2020 році вночі він на таксі приїхав з товаришем ОСОБА_12 на автовокзал в м. Миколаєві. Коли приїхали, то неподалік побачили людей чоловіків, схожих на п`яних, там була якась метушня, одна людина лежала на землі, у когось була палка. Вони знаходились по інший бік дороги. Потім пішли в справах, коли повернулися, то побачили працівників поліції. Впізнання було день в день. Наполягав на дійсності впізнання.

Свідок ОСОБА_15 , допитаний судом першої інстанції суду пояснив, що він знав потерпілого ОСОБА_16 , оскільки вони разом працювали на автовокзалі. Він в барі "Діді", а ОСОБА_17 працював прибиральником та охоронцем. ОСОБА_11 приїжджав першим трамваєм, прибирався зранку та їхав додому. Навпроти бару, через дорогу, знаходився пункт прийому вторинної сировини, де працював ОСОБА_5 . Він сам бачив, як ОСОБА_5 висловлював претензії ОСОБА_11 з приводу нібито викрадення тим планшету приблизно за два місяці до його загибелі. Зі слів ОСОБА_11 знає, що ОСОБА_5 наносив йому удари за це і бачив синці від цих побоїв.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 21.01.2020 йому зателефонував продавець, який його знає, та повідомив, що навпроти магазину лежить його вбитий брат ОСОБА_11 . Брат останні десять років працював двірником на міському автовокзалі. В морг брата привезли під іншим прізвищем, оскільки в нього знайшли чуже посвідчення.

Покази даних свідків та потерпілого є послідовними та узгоджуються між собою і судом не висловлено сумнівів щодо них.

Крім вище вказаних показань свідків, вина ОСОБА_5 підтверджується наступними письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження:

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.01.2020, згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 21.01.2020 нанесла на зупинці громадського транспорту "Автовокзал" удари предметом, схожим на палицю, невідомому йому чоловіку;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.04.2020, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 21.01.2020 знаходячись біля зупинки "Автовокзал" по пр. Богоявленському, наніс близько 3-4 ударів дерев`яною палицею в область тулуба лежачому чоловіку;

- протоколом огляду місця події та трупу від 21.01.2020, згідно якого в ході огляду ділянки місцевості розташованої за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 2/3, виявлено труп чоловіка, у якого з внутрішньої кишені куртки було вилучено пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На трупі маються пошкодження у вигляді 2 ран в тім`яній ділянці голови продовгуватої форми.

- протоколом огляду трупа від 21.01.2020, згідно якого в приміщенні МОБ СМЕ було проведено огляд трупа ОСОБА_11

- висновком експерта № 206 від 25.02.2020, згідно якого смерть гр. ОСОБА_11 настала внаслідок тупої травми грудної клітки у вигляді численних переломів ребер зліва по різним анатомічним лініям та забою тканини лівої легені, що ускладнилась травматичним шоком.

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 від 19.11.2019 про вчинене кримінальне правопорушення та протоколом допиту його як потерпілого від 25.11.2019 у провадженні Інгульського ВП ГУНП 0004312 - крадіжки 08.11.2019 його планшету знайомим на ім`я ОСОБА_17 , який працює на автовокзалі в барі "Діді".

Суд ретельно і належним чином дослідив докази у провадженні з точки зору їх належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.121 КК України.

Твердження апелянтів, що ОСОБА_5 не міг вчинити даний злочин, так як в той день вранці у нього був приступ епілепсії і він прийшов до тями тільки в себе дома, коли прийшли працівники поліції не є переконливими, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_19 , який в зазначив, що епілепсії притаманне повне припинення свідомих функцій організму, у т.ч. рухливих.

Тому версія обвинуваченого, щодо того, що він втратив пам`ять із-за нападу епілепсії ранком 21.01.2020 р., коли вийшов збирати пляшки та макулатуру і прийшов до тями через декілька годин, в себе дома, коли до нього в домівку прийшли працівники поліції, вірно визнано судом першої інстанції неспроможною та такою, що направлена на уникнення відповідальності за вчинення злочину.

Доводи захисника, щодо того, що ОСОБА_5 не міг нанести ударів палицею, як вказували свідки, внаслідок вродженої інвалідності із за якої у нього погано працює права рука, перевірялись судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що обвинувачення не вказувало конкретну руку (праву чи ліву) в механізмі ударів, заподіяння тілесних ушкоджень палицею підтверджені свідками і їх покази узгоджуються із висновком судової медичної експертизи № 206 від 25.02.2020 р., тому та обставина, що права рука обвинуваченого працює погано, не може спростовувати заподіяння ОСОБА_5 ударів палицею.

Твердження захисника, що ті факти, що на одягу ОСОБА_5 не виявили крові потерпілого та слідство не знайшло палицю, якою наносились удари є підтвердженням версії обвинуваченого про його непричетність до злочину, також перевірялось судом першої інстанції і судом було зазначено, що відсутність крові на вилученій в обвинуваченого одежі та чоботах та не відшукання палиці в ході розслідування самі по собі не вказують на його невинуватість, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Зазначене захисником, що згідно протоколу огляду місця події та трупу від 21.01.2020 року оглядався труп іншої особи не відповідає дійсності, так як в протоколі огляду зазначено, що виявлено труп чоловіка, у якого з внутрішньої кишені куртки вилучено пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_18 , а в протоколі огляду трупу вже зазначено, що проводиться огляд трупу гр. ОСОБА_11 , а не іншої особи ( т.1 а.к.п. 181-183)

Доводи захисника щодо порушень проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 також були предметом перевірки в суді першої інстанції.

Так, захисник зазначав, як в суді першої інстанції так і в своїй апеляційній скарзі, що свідку було пред`явлено менше фотознімків ніж передбачено ст. 228 КПК України, але дане твердження спростовується змістом протоколу, відповідно до якого свідку було пред`явлено 4 фотознімки, а саме: фотознімок обвинуваченого і ще три фотознімки чоловіків, які не мали різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що повністю відповідає вимогам ч.7 ст. 228 КПК України. (т.1 ст. 192-193)

Інші доводи, які зазначив захисник, судом першої інстанції, при ухвалені вироку враховані і їм надана належна оцінка.

Колегія суддів вважає також необгрунтованими доводи апелянтів, щодо того, що призначене покарання ОСОБА_5 є занадто суворим.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд дотримався вимог ст.65 КК України. Так, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, при яких ним було скоєно кримінальне правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, а саме - вчинення злочину в стані обмеженої осудності інвалідом 2 групи, обставин, що обтяжують покарання судом не було встановлено.

Врахувавши все зазначене, суд дійшов вірного висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе шляхом ізоляції від суспільства із застосуванням примусових заходів медичного характеру - амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, та призначив покарання у виді позбавлення волі в майже мінімальних межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті.

Твердження захисника, що судом безпідставно застосовано одночасно і покарання у виді позбавлення волі і примусові заходи медичного характеру, колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_5 згідно висновку судово-психіатричного експерта № 64 від 28.04.2020 страждав на момент вчинення кримінального правопорушення та страждає на теперішній час розладом особистості та поведінки, пов`язаного з органічним враженням головного мозку з рідкими епілептичними судомами та легкою когнітивною дисфункцією.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 суду пояснював, що у зв`язку з пониженням вольової та інтелектуальної сфери ОСОБА_5 не міг повною мірою усвідомлювати результат своїх дій та їх оцінку, через медичний критерій (органічне враження головного мозку з рідкими епеліптичними судомами та легкою когнітивною дисфункцією) та понижений рівень інтелектуальної та вольової сфери.

Отже, наявний у ОСОБА_5 психічний розлад, позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто він підпадає під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»).

Відповідно до статті 20 КК підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Частиною 2 статті 94 КК України визначено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ.

За такого, вирок суду відносно ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, як того просять апелянти.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2021р. щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: