Номер провадження: 11-сс/813/79/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 22.11.2021 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001289 від 14.09.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання дізнавача СД ВП №3 ОРУ №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_9 та на підставі пункту 13 ч.2 ст.167 та ч.1 та ч.3 ст.170 КПК України, з метою збереження засобу вчинення кримінального правопорушення в кримінальному провадженні №0001289 накладений арешт на належну ОСОБА_7 будівлю - трансформаторну підстанцію, за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонено розпоряджатися будь-яким особам зазначеним майном, змінювати його правовий статус до часу остаточного вирішення його долі правомочним органом
Обґрунтовуючи прийняте рішення про задоволення клопотання та накладаючи арешт на вказане вище майно, слідчий суддя зазначив, що необхідність накладення арешту на нежилу будівлю - трансформаторну підстанцію обумовлюється необхідністю збереження засобу вчинення проступку, що відповідає вимогам пункту 1 ч.2 ст.167 та ч.3 ст.170 КПК України.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді прийнята з порушеннями норм КПК України, порушує права власника арештованого майна та підлягає скасуванню, з огляду на наступне:
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що у кримінальному провадженні №0001289 жодній особі про підозру не повідомлено, цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи до ОСОБА_10 не заявлено;
- слідчим суддею не надано оцінки тому, що старший дізнавач сектору дізнання ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області підтверджень того, що майно на яке накладено арешт підлягає конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо фізичних чи юридичних осіб, або відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, стягненню з юридичних чи фізичних осіб отриманої неправомірної вигоди, не надано;
- будь-яких належних та допустимих доказів щодо переліку обладнання за допомогою якого забезпечується електропостачання та документи, які дозволяють підключення буд. АДРЕСА_2 до трансформаторної підстанції, старшим дізнавачем слідчому судді не надано;
- висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на майном з метою збереження засобу вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженню є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки не є предметом розгляду кримінальної справи в розумінні норм кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Посилаючись на вищенаведені обставини, представник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст. 170 КПК України зазначив, що вказане майно є засобом вчиненого кримінального проступку.

Разом з тим, такий висновок слідчого судді суперечить матеріалам кримінального провадження.

Так, згідно клопотання дізнавача, 14.07.2021 та 03.08.2021 невстановленою особою вчинено самоправні дії у відношенні мешканців буд. АДРЕСА_2 , пов`язані з від`єднанням будинку від електропостачання.

За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0001289 від 14.09.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

В ході допиту в якості свідка виконавчого директора ОСББ «Одисей-34» ОСОБА_11 , останній пояснив наступне, що 14.07.2021 та 03.08.2021 невстановлена особа вчинила протиправні дії, а саме вимкнула електропостачання буд. АДРЕСА_2 , внаслідок яких мешканці 140 квартир зазначеного будинку залишилися без електропостачання: перший раз на 1 добу, другий раз на 2 доби, що завдало значної шкоди правам та інтересам мешканцям будинку. Вказаний будинок забезпечується електропостачанням за допомогою технічного обладнання, яке знаходиться в нежилій будівлі трансформаторній підстанції, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежила будівля - трансформаторна підстанція, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 101, належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу №597 від 05.04.2017, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .

Дізнавач ОСОБА_9 в клопотанні наголосив на тому, що вказана будівля є предметом кримінального правопорушення та, у звязку з тим, що існує ризик зміни її правового статусу, відчуження та продовження вчинення противоправних дій, існує необхідність в арешті майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Аналіз змісту матеріалів, долучених до клопотання дізнавача показав, що у зазначеному процесуальному документі в частині обґрунтування накладення арешту на майно ОСОБА_7 , не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, адже, окрім заяви про вчинення злочину, копії установчих документів ОСББ «Одисей 34», копії договору купівлі-продажу №597 від 05.04.2017, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії Актів про завдані збитки від 04.09.2021, протоколу допиту свідка від 08.11.2021, постанов про призначення групи прокурорів, витягу з ЄРДР, до клопотання не долучено жодного доказу на його обґрунтування та не доведено, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального провадження.

Дізнавач у клопотанні лише одніє фразою зазначив, що необхідність накладення арешту на майно зумовлена тим, що будівля є предметом кримінального правопорушення.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, оскільки слідчий суддя, окрім загальних формулювань та посилання на зміст клопотання слідчого, взагалі не навів мотивів на її обґрунтування, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання дізнавача, слідчий суддя, окрім наведення його змісту та цитування змісту процесуальних норм КПК України не зазначив, яких висновків він дійшов за результатами розгляду клопотання і не навів мотиви на обґрунтування такого рішення, зокрема, з огляду на наявність зазначених вище відомостей.

На думку апеляційного суду, наведені обставини свідчать про формальний підхід до розгляду клопотання слідчого, неповноту та неприпустиме спрощення судового розгляду.

Водночас, ст. 356 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Окрім того, задовольняючи клопотання дізнавача, слідчий суддя у мотивувальній частині ухвали, дослівно повторюючи клопотання слідчого взагалі не вмотивував, яким чином трансформаторна підстанція, за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Сахарова, 36В є предметом кримінального правопорушення та взагалі не навів доводів про те, яким чином та у який спосіб, зазначене майно доводить у кримінальному провадженні №0001289, наявність ознак складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що у кримінальному провадженні №0001289 жодній особі про підозру не повідомлено, цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи до ОСОБА_10 не заявлено. Окрім того, дізнавач ОСОБА_9 підтверджень того, що майно на яке накладено арешт підлягає конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо фізичних чи юридичних осіб, або відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, стягненню з юридичних чи фізичних осіб отриманої неправомірної вигоди, не надав.

Отже, дізнавач ОСОБА_9 подав клопотання про накладення арешту, не вмотивувавши його належним чином, а слідчий суддя, задовольнивши це клопотання, також не навів відповідних мотивів.

Аналізуючи доводи представника ОСОБА_8 про те, що власник арештованого майна ОСОБА_10 не була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду клопотання про арешт майна, участі у судовому засіданні не приймала, у зв`язку з чим було порушено її законні права та інтереси, апеляційний суд вважає їх слушними. Однак відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, у зв`язку з чим в цій частині порушень порядку розгляду клопотання слідчим суддею, апеляційним судом не встановлено.

Натомість, матеріали кримінального провадження не містять жодних документів, які підтверджують проведення слідчих дій на протязі 4 місяців з моменту внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, з чим погодився прокурор ОСОБА_6 .

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Окрім того, надані слідчим матеріали, не відповідають вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, адже вони не підтверджують підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на зазначене вище майно, є безпідставним.

Аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, показав, що слідчим суддею, при розгляді клопотання слідчого, були допущені істотні порушення вимог КПК України, які унеможливили постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що зазначене судове рішення не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 22.11.2021 про накладення арешту на нежилу будівлю - трансформаторну підстанцію, за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Сахарова, 36 В у кримінальному провадженні №0001289 від 14.09.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №3 ОРУ №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про накладення арешту на нежилу будівлю - трансформаторну підстанцію, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4