Номер провадження 1-кс/201/3558/2021
УХВАЛА
Іменем України

06 грудня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю скаржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу зазначених осіб на постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 29.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000231, внесеного до ЄРДР 16.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржники звернулися з вищевказаною скаргою, в якій зазначили, що в провадженні слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження № 0000231, внесене до ЄРДР 16.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

29.08.2016 року вказаним слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, копію якої отримано ОСОБА_3 19.11.2021 року.

Вважаючи винесену постанову незаконною, скаржники просили поновити строк подання скарги, визнати постанову від 29.08.2016 року незаконною, зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру вилучити (анулювати) з ЄРДР відомості про припинення кримінального провадження та зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру передати кримінальне провадження за підслідністю для подальшого досудового розслідування.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримали, просили задовольнити.

Уповноважена особа Дніпровської обласної прокуратури в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що наявні докази в матеріалах справи. Матеріали кримінального провадження надані не були.

Відповідно до ст. 107 КПК України здійснювалося повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу.

Слідчий суддя, розглянувши скаргу, додані до неї документи та матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема його Главою 26.

Так, об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України можуть бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачений перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним.

Частиною 2 статті 303 КПК України визначається інший порядок оскарження та розгляду інших скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України .

Так, пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого/прокурора у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Отже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу , можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчий суддя зазначає, що статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 згаданої Конвенції).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Так, відповідно до ст. 9 ч. 2 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим суддею встановлено наступне.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2016 року зобов`язано уповноважену особу обласної прокуратури внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою скаржників.

16.03.2016 року відомості про кримінальне провадження внесені до ЄРДР за № 0000231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, про що 16.03.2016 року скаржникам письмово повідомлено.

19.11.2021 року ОСОБА_3 отримав на пошті постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 29.08.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000231.

З тексту оскаржуваної постанови відомо наступне.
Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2016 зобов`язано уповноважених на те посадових осіб прокуратури Дніпропетровської області внести відомості до ЄРДР за заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за фактом зловживанням службовим становищем працівником прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 .

На виконання вказаної ухвали прокуратурою Дніпропетровської області 16.03.2016 відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування.

Встановлено, що заявники вказують про те, що та той час, помічник прокурора Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 в 2009 році пообіцяв за винагороду сприяти у виділенні їм двох земельних ділянок біля мостового переходу на території Курилівської селищної ради шляхом впливу на її посадових осіб для винесення ними необхідних рішень. Однак, після згоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та передачі винагороди ОСОБА_7 він не виконав домовленостей та заявники не отримали рішення селищної ради про виділення ним земельних ділянок.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що з липня 2007 року по грудень 2010 року ОСОБА_7 працював помічником прокурора Петриківського району. В його функціональні обов`язки входило І здійснення нагляду за додержанням законів органами державної влади та І місцевого самоврядування, а також підприємствами, організаціями та установами всіх форм власності, захист та представництво інтересів громадян та держави.

В ході допиту ОСОБА_7 показав, що він особисто не знайомий з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Ці прізвища йому не знайомі, та жодних відносин із особами з такими прізвищами він не мав, в оформленні правовстановлюючих документів на земельні ділянки на території Петриківського району участі не приймав та жодних грошових коштів від названих осіб не отримував.

Виділення та передача земельних ділянок в користування чи у власність фізичним та юридичним особам в межах населених пунктів відноситься до виключної компетенції органів місцевого самоврядування. Жодного впливу на посадових осіб Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 не мав та на теперішній час не має.

Жодних розмов з будь-якими особами в присутності слідчого прокуратури Петриківського району ОСОБА_12 , щодо виділення чи оформлення земельних ділянок на території Петриківського району в ОСОБА_7 не було.

З метою встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, проведено низку інших слідчих дій, однак, факт зловживання службовим становищем ОСОБА_7 не знайшов свого об`єктивного підтвердження.

В ході проведення розслідування встановити факт спілкування ОСОБА_7 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з питань сприяння за винагороду у виділенні останнім двох земельних ділянок біля мостового переходу на території Курилівської селищної ради шляхом впливу на її посадових осіб для винесення ними необхідних рішень не представилось можливим.

Разом з тим, Законом України №1261 від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України», внесено зміни до Кримінального кодексу України, відповідно до яких обов`язковою умовою наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, є завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно із приміткою до ст. 364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Беручи до уваги викладене, враховуючи, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000231 не здобуто будь-яких об`єктивних даних, що свідчать про зловживання службовим становищем працівником прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 , а саме злочину передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, керуючись ст. 40, 110, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий постановив кримінальне провадження №0000231 за фактом зловживання службовим становищем працівником прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

В ході розгляду скарги слідчим суддею з`ясовано, що під час проведення досудового розслідування органом досудового розслідування всебічно та повно досліджені обставини кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, направлені на встановлення об`єктивної істини, також викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття відповідного рішення, наведено мотиви прийняття такої постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КК та КПК. Всім встановленим обставинам дана належна правова оцінка та прийнято рішення, яке відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що скаржники в своїй скарзі не вказують, які саме слідчі дії не були виконані під час досудового розслідування, яких свідків чи очевидців допитано не було, скаржники не просили оскаржувану постанову скасувати, а тому доводи скаржників щодо неповноти досудового розслідування та порушень вимог КПК під час розслідування кримінального провадження свого підтвердження не знайшли, тому виходячи з вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що вимоги скарги не ґрунтуються на вимогах чинного кримінального процесуального законодавства, а тому не знаходить підстав для їх задоволення.

Також слідчий суддя констатує, що досудове розслідування по кримінальному провадженню розпочате 16.03.2016 року і закрито 29.08.2016 року.
Як вказують скаржники, ОСОБА_3 лише 19.11.2021 року отримав копію постанови про закриття кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя звертає увагу не те, що більше п`яти з половиною років скаржники не цікавилися ані вказаним досудовим розслідуванням, ані проведенням слідчих дій в його рамках чи результатом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Так, у рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утриматися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Слідчий суддя констатує, що скаржниками не доведено, що з 16.03.2016 року по теперішній час вони цікавилися ходом розслідування кримінального провадження. Доказів на підтвердження листування чи іншої зацікавленості скаржниками кримінальним провадженням слідчому судді не надано.

На думку слідчого судді, скаржники недобросовісно користуються належними їм процесуальними правами та з 16.03.2016 року не цікавилися кримінальним провадженням.

В свою чергу, слідчий суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Отже, підстав для скасування постанови слідчого прокуратури слідчим суддею не встановлено.

Частиною 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи ті обставини, що в даний час в даному кримінальному провадженні всі можливі та необхідні слідчі дії виконані, виконувати будь-які інші слідчі дії не є доцільним, а також здобути нові будь-які докази в даному кримінальному провадженні не є можливим та можливість їх здобуття вичерпано, а також враховуючи те, що з 16.03.2016 року пройшло вже більше п`яти з половиною років, скаржники не цікавилися ходом досудового розслідування, а також через те, що скаржники не просили оскаржувану постанову скасувати, тому за таких обставин приходжу до висновку, що в задоволенні даної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 376, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1