Номер провадження: 11-кп/813/1683/21
Номер справи місцевого суду: 511/2026/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000485 від 13.09.2020 року, яким ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, офіційно не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 152 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислюється з часу його затримання, тобто з 13 вересня 2020 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , проживаючи біля трьох років в цивільному шлюбі з ОСОБА_9 , з початку липня 2020 року почав проявляти симпатію до сестри своєї співмешканки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка відповідала йому взаємністю.

В період з середини липня 2020 року по 12 вересня 2020 року, точної дати встановити не виявилось можливим, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку батьків співмешканки та потерпілої за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на задоволення своїх статевих потреб, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою особою, запропонував їй вступити з ним в статеві зносини природнім способом. При цьому словесно погрожував потерпілій, що у разі її відмови він розповість її родині про те, що вона йому симпатизує. Перебуваючи наодинці з ОСОБА_10 на ліжку у кімнаті вищезазначеного будинку, скориставшись відсутністю батьків потерпілої, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на задоволення статевої пристрасті, завідомо знаючи що ОСОБА_10 є малолітньою особою, без добровільної згоди потерпілої особи вступив з нею в статеві зносини з використанням геніталій шляхом вагінального проникнення в тіло потерпілої.

12 вересня 2020 року приблизно о 23.30 год. обвинувачений ОСОБА_7 знов прийшов в гості до свого тестя ОСОБА_11 , якого на той час не було вдома, та, продовжуючи свій злочинний намір, направлений на задоволення статевої пристрасті з сестрою своєї співмешканки, зайшов до кімнати потерпілої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де, без добровільної згоди потерпілої, на ліжку знов навмисно вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням з використанням геніталій в тіло малолітньої ОСОБА_10 , яка на той час не досягла 14 років.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вирок є несправедливим та суворим тому підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що під час досудового розслідування він допомагав слідству та визнав свою провину. Звертає увагу, що вступив в інтимний зв`язок з потерпілою ОСОБА_10 за взаємною згодою та вважає, що законний представник потерпілої могла вплинути на покази потерпілої.

На підставі викладеного, ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок.

13 вересня 2021 року прокурором Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_12 було подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що доводи апеляційної скарги є такими, що суперечать фактичним обставинам кримінального правопорушення, обрана судом першої інстанції міра покарання є справедливою, законною та достатньою для виправлення обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, звертали увагу, що суд першої інстанції не врахував поведінку потерпілої ОСОБА_10 , повне визнання вини обвинуваченого, допомогу обвинуваченого слідству під час досудового розслідування та наявність на утриманні двох малолітніх дітей. Просили апеляційний суд призначити покарання з урахуванням ст. 69 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Інші учасники кримінального провадження були повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги, проте до суду апеляційної інстанції не прибули з клопотанням про відкладання не зверталися.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, підтверджені доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону, та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення та узгоджені між собою та не містять протиріч.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілу, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

При допиті у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений, а також під час апеляційного розгляду, не заперечував вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_13 за вказаних в обвинувальному акті обставин, але стверджував, що статеві зносини з потерпілою відбувались за її добровільною згодою.

Версію сторони захисту було належним чином перевірено судом першої інстанції та надана належна оцінка доказам, та було відхилено, оскільки обвинувачений був беззаперечно обізнаний про малолітній вік потерпілої ОСОБА_10 , в силу сімейних відносин з нею, та вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_10 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується, зокрема:

- показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , наданими під час судового розгляду в суді першої інстанції, з яких вбачається, що вона проживає разом з матір`ю, батьком, молодшими сестрами, братом, та троюрідним братом ОСОБА_14 . Її старша сестра Римма жила з ОСОБА_7 в незареєстрованому шлюбі. ОСОБА_7 також часто бував у них вдома разом з ОСОБА_15 . Під час літніх канікул, в серпні місяці 2020 року, приблизно о 22.00 год., вона спала вдома з молодшими сестрами, мати та батько були на роботі, старша сестра ОСОБА_15 спала в іншій кімнаті. Прийшов ОСОБА_7 та почав приставати до неї. Вона злякалась, але супротиву не чинила. Він схопив її за руки та сказав, що якщо вона комусь розповість, то він про це скаже батькам і про те, що вона сама винна. Своєї згоди на статеві зносини з обвинуваченим вона не давала, половий акт між ними відбувся. Другий раз він примусив її до сексу на початку вересня 2020 року, приблизно 6 числа. Але тоді вона вже погодилась, оскільки побоювалась, що він про це розповість батькам та її наругають. Третій раз сексуальний зв`язок відбувся 12 вересня 2020 року. Батьків також не було вдома, вони повинні були повернутись вранці. Вночі ОСОБА_7 знов почав до неї приставати, вона не супротивилась, так як боялась бути викритою перед батьками, але свої дії ОСОБА_7 до кінця не довів, оскільки їх побачив ОСОБА_14 . Вони злякались та вранці втекли. Батьки приїхали наступного дня, ОСОБА_14 їм все розповів. Раніше, до ОСОБА_7 , в половий зв`язок з чоловіками вона не вступала;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими під час судового розгляду в суді першої інстанції, з яких вбачається, що він проживав в будинку у своєї двоюрідної тітки ОСОБА_16 матері потерпілої ОСОБА_10 12.09.2020 року тітки та дядька вдома не було, вони по справах поїхали в м. Одесу. Приблизно о 22.00-23.00 прийшов обвинувачений ОСОБА_7 та покликав ОСОБА_17 . Вони про щось поговорили, вона повернулась, спитала у нього, чи він спить, він відповів що так, та вона пішла. Раніше вона ніколи не питала його чи він спить. У нього закралась підозра. Через 15-20 хвилин він зайшов в її кімнату та побачив на ліжку ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . ОСОБА_7 зізнався, що вони займались сексом, ОСОБА_10 підтвердила. Зранку 13.09.2020 року він зателефонував батькам ОСОБА_10 , вони приїхали біля 10.00 год. ОСОБА_10 пішла пасти корів, ОСОБА_7 пішов до неї, та вони втекли;

- показаннями законного представника потерпілої ОСОБА_16 , наданих під час судового розгляду в суді першої інстанції, з яких вбачається, що вона є матір`ю малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 є її зятем чоловіком старшої дочки, з якою вони мають двох малолітніх дітей. Зять та дочка фактично жили з ними, так як свого доходу не мали. ОСОБА_7 дуже затоваришував з ОСОБА_18 , він її тискав, обіймав і свекруха її попереджала, що це їй не подобається, але вона не придала цьому уваги. 12.09.2020 року вона з чоловіком поїхали на роботу в м. Одесу, а 13.09.2020 року зранку зателефонував племінник ОСОБА_19 та розповів чоловіку, що зайшов до кімнати ОСОБА_20 і побачив, що на ній зверху знаходиться ОСОБА_7 , який зізнався, що вони займались сексом вже 3 раз і що його звабила ОСОБА_21 , і що він її кохає, а Римму - ні. Римма в цей час була у себе вдома, спала з дитиною. Вони приїхали додому, але ОСОБА_21 злякалась батька та втекла, ОСОБА_7 втік за нею, чоловік їх спіймав в м. Роздільна та повернув додому. ЇЇ чоловік спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, за що в подальшому був засуджений. Доньці було соромно розповісти їм про це, але потім вона зізналась, що секс у них був 3 рази, на це не було її добровільної згоди, ОСОБА_7 вступив з нею в сексуальні стосунки першій раз насильно, а потім морально на неї тиснув, погрожував все розповісти їм, а ОСОБА_21 боялась гніву батька та вимушена була терпіти сексуальні домагання ОСОБА_7 . Після цих подій донька замкнулась в собі, тривалий час не ходила до школи, в танцювальний гурток, з сестрою ОСОБА_15 стосунки зіпсовані, їй потрібні тепер консультації лікаря-психолога. До обвинуваченого ставиться негативно, не вибачила його, наполягає на суворому покаранні за вчинене.

Також, суд першої інстанції, згідно з вимогами кримінального процесуального закону оцінював письмові докази та надав належну оцінку цим доказам, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, в сукупності з іншими доказами, і дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 .

На думку апеляційного суду, підстав не довіряти показанням свідка, потерпілої та її законного представника, у суду не було. Показання вищезазначених осіб в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить висновку про те, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абзац 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкція ч. 4 ст. 152 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а саме: вчинення умисного насильницького особливо тяжкого кримінального правопорушення проти статевої недоторканості особи; характеристику особи обвинуваченого наданої сільською радою за місцем проживання ОСОБА_7 ; наявність на утриманні двох малолітніх дітей, 2019 та 2020 років народження; те, що ОСОБА_7 раніше не судимий; не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав наявність на утриманні двох малолітніх дітей, вчинення злочину вперше, молодий вік обвинуваченого.

Натомість, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченим не наведено таких обставин та відомостей про його особу, які не були враховані при призначенні йому покарання і свідчать про можливість призначення менш суворого покарання. Крім того, призначене судом покарання є мінімальним, яке передбачено санкцією ч. 4 ст. 152 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Щодо можливості застосувати до обвинуваченого ст. 69 КК України, призначивши йому менш суворе покарання, ніж передбачено законом, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

В якості підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання у відповідності до ч. 1 ст. 69 КК України вказується на дві групи чинників: наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані, що характеризують особу винного.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я , честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 29 Основного Закону країни проголошує, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. У комплексі невід`ємних прав і свобод людини і громадянина важливе місце займає статева свобода, а всебічне забезпечення статевої недоторканості вважається виміром цивілізаційної зрілості суспільств, його здатності створити умови для гармонійного розвитку підростаючого покоління. На підставі наведеного, апеляційний суд констатує, що забезпечити реалізацію визначеної у ст. 50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та суспільства.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно, розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та оцінивши обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання останньому, а також характеристику його особи, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 24 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000485 від 13.09.2020 року, яким ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4