Справа № 742/3067/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/601/21
Категорія - ч.3 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові одночасно в режимі відео конференції з Прилуцьким міськрайонним судом кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000136 від 03 лютого 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 липня 2021року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фаянсове Кіровського району Калузької області Російської Федерації, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який проживав по АДРЕСА_1 , 12 червня 2020 року був засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, які не відбув,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання не відбутого покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 12.06.2020, остаточно ОСОБА_6 призначено 4 роки 10 днів позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з моменту його затримання, з 11 березня 2021 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишений без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2 198,14 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Судом визнано доведеним, що в ніч з 02 на 03 лютого 2020 року, точного часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_6 з двома іншими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства по АДРЕСА_2 , де шляхом розбиття віконного скла, проникли до будинку, звідки таємно викрали побутову техніку та електроінструменти на загальну суму 6 425,64 грн., чим завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкодую.

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, постановити новий, яким призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі, мотивуючи тим, що обране судом покарання є занадто суворим за своїм видом та розміром та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

Аргументує тим, що судом не було забезпечено його право на справедливий судовий розгляд, не всі обставини досліджені повно та об`єктивно, в судове засідання не викликані та не допитані потерпіла, свідки, показання яких могли підтвердити його версію, яка судом взагалі не перевірялася та доводам сторони захисту судом не надано належної оцінки.

На думку обвинуваченого, вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та сталій практиці Європейського Суду з прав людини, якою визначено, що не надання судом повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію його дій, яку суд може дати відповідними фактами, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, яка не погодилася з доводами сторони захисту, просила вирок змінити на підставі ч.2 ст. 404 КПК України та застосувати ч.1 ст. 70 КК України, залишивши покарання, визначене судом, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні через неправильне застосування закону, який підлягав застосуванню та суворість покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги Закону судом були виконані у повному обсязі, а вирок суду обґрунтований належними та допустимими доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , заперечуючи свою вину у вчиненні крадіжки, пояснював, що у день вчинення крадіжки перебував у квартирі АДРЕСА_3 та на прохання ОСОБА_10 дійсно вибивав вікно. Однак, вказав на те, що на той момент вважав, що допомагає знайомій товариша ОСОБА_11 перевезти речі з її будинку. ОСОБА_12 попросила вибити вікно, оскільки забула ключі від квартири, що він і зробив, а потім ОСОБА_12 відкрила їм двері з середини, вони з ОСОБА_13 зайшли та взяли холодильник і інструменти, а ОСОБА_12 взяла якісь речі, все завантажили в автомобіль, який викликала ОСОБА_12 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 , будучи приведеною до присяги та попередженою про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, повідомила про те, що вона запропонувала ОСОБА_15 та ОСОБА_16 викрасти речі з будинку потерпілої. Опівночі вони на автомобілі приїхали до будинку, ОСОБА_17 витягнув скло з вікна, заліз та відкрив двері. Обвинувачений та ОСОБА_18 взяли холодильник та інструменти, завантажили в автомашину та поїхали на квартиру до ОСОБА_19 . Речі продали та на ці гроші разом випивали.

Факт викрадення вказаних в обвинувальному акті речей підтверджується заявою ОСОБА_20 та протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 , яка на місці підтвердила, що у будинку тимчасово не проживає, там проводяться ремонті роботи. З будинку зникли холодильник, перфоратор та зварювальний апарат (а. с. 125, 59-63)

Відповідно до висновку судової трасологічної експертизи № 615 від 05 червня 2020 року, три сліди пальців рук, вилучених під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 на склі вікна, були залишені безіменним пальцем правої та лівої рук ОСОБА_6 (а. с. 88-100)

Вказаний висновок експерта та протокол огляду місця події спростовує версію обвинуваченого про те,що він розбив вікно, оскільки скло з рами просто витягнули.

Більш того, не спроможною є версія ОСОБА_6 в тій частині, що він просто виконував прохання ОСОБА_21 про перевезення речей. Так, сама ОСОБА_14 підтвердила, що вона запропонувала викрасти речі з даного помешкання, на що ОСОБА_17 та ОСОБА_18 погодилися.

Речі перевозилися серед ночі при відсутності ключів від вхідних дверей будинку, що спростовує версію обвинуваченого про його необізнаність з приводу дійсного перебігу подій та протиправного вилучення чужого майна шляхом проникнення в житло.

Та обставина, що обвинувачений не вибив вікно, а витягнув скло з рами, вказує на те, що він розумів, що вчиняє незаконне проникнення до будинку, намагався не привертати уваги сторонніх осіб та діяти тихо.

Вказуючи на необґрунтованість вироку суду, обвинувачений нічим не спростовує висновків суду.

Свідок ОСОБА_14 , яка допитувалась судом в якості свідка проходила по справі в якості обвинуваченої разом із ОСОБА_22 , щодо ОСОБА_6 дане кримінальне провадження було зупинене у зв`язку з його розшуком та виділене в окреме провадження.

Потерпіла ОСОБА_9 не була свідком вчинення крадіжки, свою заяву про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за крадіжку, не відкликала, в суд не прибула, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Чинний кримінально-процесуальний закон не дозволяє піддавати примусовому приводу потерпілу, на відміну від свідка.

Більш того, під час судового розгляду ні ОСОБА_6 , ні його захисник не наполягали на виклику потерпілої та свідків, не заперечували проти закінчення судового розгляду на підставі наявних та досліджених доказів, про виклик додаткових свідків клопотань не заявляли. Суд з власної ініціативи не може викликати осіб у судове засідання та перебирати на себе функції сторони захисту та обвинувачення, як помилково вважає апелянт. Суд лише надає оцінку тим доказам, які були здобуті під час досудового слідства та безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Заява потерпілої ОСОБА_9 про крадіжку майна з проникненням у будинок, шляхом виймання скла з вікна, в ніч з 2 на 3 лютого 2020 року, зникнення з будинку холодильника, перфоратора та зварювального апарату, виявлення під час огляду місця події відбитків пальців правої та лівої рук ОСОБА_6 , спростування його версії про необізнаність здійснення крадіжки показаннями свідка ОСОБА_14 , співучасниці крадіжки, яка була засуджена раніше, вилучення речей з будинку в нічний час, відсутність ключа від будинку і проникнення в середину будинку через вікно, поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_6 у крадіжці чужого майна, вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло, його дії правильно розцінені як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений 12 червня 2020 року був засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, які не відбув, у даному кримінальному провадженні переховувався від суду та перебував у розшуку, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його як особи.

За пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_6 вину не визнає, у вчиненому не розкаюється, у його поведінці відсутнє критичне ставлення до своєї протиправної поведінки, він намагається уникнути покарання та відповідальності за свої дії.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується негативно, як особа схильна до обману та крадіжок, веде антигромадський спосіб життя, що вказує про неможливість його виправлення без застосування покарання.

ОСОБА_6 не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності.» Даних про наявність у ОСОБА_6 тяжкої хвороби, про яку він вказує в апеляційній скарзі, у матеріалах кримінального провадження, не має.

Посилання в апеляційній скарзі на практику Європейського Суду з прав людини у даному кримінальному провадженні є недоречним, адже при призначенні покарання суди мають враховувати обставини, встановлені у кожному конкретному провадженні, та дані про особу винного, які є суто індивідуальними та при однакових обставинах, за наявності даних про особу винного покарання буде різним, з огляду на те, чи зможе особа виправитись при призначенні їй більш м`якого покарання ніж позбавлення волі.

У даному провадженні, за встановлених даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, крадіжка майна у потерпілої була вчинена в ніч з 02 на 03 лютого 2020 року, до постановлення вироку від 12 червня 2020 року.

В силу вимог ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за сукупністю злочинів за правилами ч.1 та ч. 2 цієї статті, у той час як суд застосував ч.1 ст. 71 КК України, яка застосовується тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення було вчинене після постановлення вироку.

З огляду на те, що має місце сукупність злочинів, а не вироків, колегія суддів вважає знизити покарання до мінімального, застосовуючи принцип складання покарань.

Прохання прокурора застосувати положення ч.2 ст. 404 КПК України, не може бути задоволене, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого подана на неправильне застосування кримінального закону при призначенні покарання, що й охоплює перевірку правильності застосування призначення покарання за двома вироками.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України знизити покарання до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів за двома вироками, шляхом повного приєднання не відбутого покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 12 червня 2020 року, остаточно призначити покарання у виді трьох років 10 днів позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_23 ОСОБА_24 ОСОБА_25