Провадження № 11-кп/4820/747/21
Справа № 682/1902/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 22 серпня 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2021 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макарів Сахалінської області Росія, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, фізичної особи підприємця, пенсіонера, особи з другою групою інвалідності, не має судимостей,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку один рік.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 12 266 грн 59 коп втраченого заробітку, 10 000 грн моральної шкоди та 6 000 грн витрат на правничу допомогу.
За вироком місцевого суду, 22 серпня 2020 року близько 17 год 40 хв в пі`їзді №1 будинку АДРЕСА_2 під час конфлікту на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_7 , тримаючи в руці електричний подовжувач, умисно завдав ним один удар по пальцях лівої кисті ОСОБА_9 , яку остання підставила захищаючись від нападу, спричинивши тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді краєвого перелому середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2021 року та закрити кримінальне провадження.
Уважав, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим.

Посилалася на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
Зазначав, що судом не було належним чином з`ясовано зміст вольового критерія вини у зазначеному злочині із матеріальним складом, не було з`ясовано, чи усвідомлював обвинувачений характер вчиненого діяння, чи передбачав його негативні наслідки та чи бажав їхнього настання.
Зауважував, що на стадії досудового розслідування було порушено відносно нього право на захист, адже слідчі експерименти від 07 вересня 2020 року проводились без його участі, що не надало йому можливості надати усні або письмові пояснення у межах вказаних слідчих експериментів та надати свої заперечення до відповідних протоколів вказаних слідчих дій, що фактично виключає їх допустимість як доказів.
Уважав, що місцевий суд неналежним чином дослідив висновок СМЕ, а саме не було досліджено ймовірність настання тілесних ушкоджень у потерпілої внаслідок падіння з висоти власного зросту та/або саме ушкодження, що фактично виключає наявність винни ОСОБА_7 .
Звертав увагу суду на те, що показання свідка ОСОБА_11 та протокол слідчого експерименту від 07 вересня 2020 року за участю свідка ОСОБА_11 є недопустимими доказами вини обвинуваченого у спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень. Поміж того, суд не звернув уваги на суперечливість показань свідка ОСОБА_11 та потерпілої, що могло істотно вплинути на його висновки.
Уважав, що покарання, призначене Славутським міськрайонним судом Хмельницької області, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначав, що наявні обставини, те, що він несудимий, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є особою з другою групою інвалідності та пенсіонером, хворіє на цукровий діабет та має прогресуючу стенокардію, переніс дві операції, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра; виключно позитивно характеризується за місцем проживання, має дуже низький ризик вчинення повторного правопорушення, не вживає алкоголю або наркотичних засобів, має сталі міцні соціальні зв`язки, які пом`якшують покарання, що мали б бути підставою для призначення судом першої інстанції більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України.
Стверджував, що 10 000 грн не відповідає характеру вказаного правопорушення, вказаний розмір морального відшкодування був визначений без врахування вимог розумності і справедливості, адже розмір моральної шкоди майже ідентичний до розміру присудженого втраченого заробітку, що фактично призводить до безпідставного збагачення потерпілої за рахунок доходів обвинуваченого ОСОБА_7 , який забезпечує свою життєдіяльність лише за рахунок пенсії, яка є єдиним джерелом його доходу.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та узагальнених доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу про скасування вироку суду та закриття провадження; потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які заперечили проти її задоволення; думку прокурора ОСОБА_6 про безпідставність апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, та надав їм належну правову оцінку, яка є обґрунтованою.

Так, в судових засіданнях першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 своєї винуватості не визнав та пояснив, що 22 серпня 2020 року близько 17 год 40 хв він дійсно перебував у під`їзді АДРЕСА_3 та здійснював від`єднання труби з газопостачання. На цьому ґрунті ОСОБА_9 розпочала з ним конфлікт. Під час конфлікту він спускався по сходах на перший поверх, тримаючи у правій руці електроподовжувач, а потерпіла стояла на першому поверсі та висловлювала в його адресу претензії. Він сказав декілька слів у відповідь. В цей час ОСОБА_9 підняла руки та хотіла його подряпати. Він закрився подовжувачем і відмахнувся від потерпілої та, можливо, в цей час махнув коробкою від подовжувача ОСОБА_9 по руках. Умислу на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не мав. Цивільний позов потерпілої про відшкодування майнової та моральної шкоди не визнав, просив у позові відмовити.
Проте, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, підтверджується об`єктивними даними.
Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді першої та апеляційної інстанції підтвердила обставини конфлікту між нею та обвинуваченим ОСОБА_7 .
Пояснила, що 22 серпня 2020 року близько 17 год у під`їзді №1 будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 відрізав газову трубу. Вона по телефону з`ясувала, що газконтора не давала дозволу на демонтаж труби. Через 10 хв приїхав працівник газконтори ОСОБА_11 , перевірив від`єднання труби та разом з ОСОБА_7 спускався по сходах на перший поверх: ОСОБА_11 ішов першим, за ним ОСОБА_7 з подовжувачем в руках. Вона стояла на першому поверсі; між нею і ОСОБА_7 відбувалась сварка. Наблизившись до неї, ОСОБА_7 замахнувся коробкою від подовжувача, щоб вдарити її. Вона підняла ліву руку з метою захисту та щоб закрити ліву частину голови, де було оперативне втручання. Удар подовжувачем прийшовся на середній палець її лівої руки. Вона вийшла на вулицю, викликала поліцію, а після пояснень поліцейським, звернулася в приймальне відділення Славутської ЦРЛ за медичною допомогою.
Діями обвинуваченого ОСОБА_7 була заподіяна шкода її здоров`ю, тому вона проходила вимушене лікування. Також внаслідок вказаних дій обвинуваченого, ушкодження здоров`я призвело до тимчасової її непрацездатності.
Також просила задовольнити її цивільний позов і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 майнову, моральну шкоду та витрати за надання правничої допомоги.
Посилалась на те, що обставини та механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень детально вказала під час слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування.
Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції підтвердив що 22 серпня 2020 року після обіду по телефону надійшло повідомлення, що у під`їзді АДРЕСА_3 ОСОБА_7 здійснював зварювальні роботи без дозволу газового господарства. Він виїхав на місце та жодних порушень не виявив. У його присутності між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виникла сварка. У ОСОБА_7 в руках був подовжувач та він спускався з другого поверху на перший. ОСОБА_7 замахнувся переноскою до ОСОБА_9 , а вона підняла догори руки. У результаті цього ОСОБА_7 ударив ОСОБА_9 по пальцях руки.
Під час слідчого експерименту він показав, де та в якому положенні під час конфлікту з ОСОБА_7 знаходилась потерпіла, а де обвинувачений; показав, яким чином обвинувачений завдав удар потерпілій електроподовжувачем.
Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції вказувала, що в під`їзді між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу відключення газового конвектора, ОСОБА_9 викликала службу «104». Вона не хотіла бути присутня під час конфлікту, тому зайшла до себе у квартиру. Коли в під`їзді стихло, вийшла з квартири і побачила на підлозі сережку ОСОБА_9 , вийшла на вулицю. ОСОБА_9 викликала поліцейських та скаржилась на біль у руці.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції для роз`яснення завідувач Шепетівським міжрайонним відділенням судово-медичної експертизи, судово-медичний експерт ОСОБА_13 показав, що висновки судово-медичних експертиз № 418 та № 443 відповідають вимогам закону. Судово-медичним експертом ОСОБА_14 досліджено як саму потерпілу, так і надані нею медичні документи, результати рентгеноконтролю в динаміці, висновок лікаря-рентгенолога. Висновок судово-медичного експерта про наявність у ОСОБА_9 перелому середнього пальця лівої кисті відповідає дослідженим документам та огляду потерпілої. «Поздовжній» і «Крайовий» перелом терміни, які вживаються у висновку судово-медичної експертизи та в медичних документах ОСОБА_9 , не виключають один одного, а можуть доповнювати один одного, наприклад: поздовжній крайовий перелом пальця. На підставі досліджених документів, можна зробити висновок, що перелом середнього пальця лівої кисті потерпілої міг бути спричинений стороннім предметом як умисно, так і ненавмисно. Не виключається перелом середнього пальця лівої кисті від удару шнуром.
Будь-яких доказів, які б давали суду підстави сумніватись у правдивості показань потерпілої та свідків, обвинувачений та його захисник не надали. Не здобуто таких і апеляційним судом.
Указані показання є послідовними та узгоджуються між собою.
Водночас суд першої інстанції навів належні мотиви неврахування показань свідка ОСОБА_15 , визнавши її прямо зацікавленою особою.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Окрім зазначеного, показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків підтверджуються наступними доказами, а саме:
витягом з ЄРДР (кримінальне провадження №0000057) про внесення відомостей за заявою ОСОБА_9 про те, що 22 серпня 2020 року в місті Славута на вулиці Я.Мудрого в під`їзді будинку №54 ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин завдав їй тілесні ушкодження;
рапортом чергового Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про отримання повідомлення від ОСОБА_9 про заподіяння їй тілесних ушкоджень;
протоколом прийняття заяви ОСОБА_9 від 22 серпня 2020 року про заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;
заявою ОСОБА_9 від 07 вересня 2020 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 ;
витягом з ЄРДР про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.122 КК України;
протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , під час якого він показав, де та в якому положенні під час конфлікту знаходилися потерпіла і обвинувачений та яким чином обвинувачений завдав удар потерпілій по пальцях лівої руки, фототаблицею до нього;
протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 , яка показала як ОСОБА_7 під час конфлікту електроподовжувачем завдав їй удар по пальцям лівої руки, фототаблицею до нього;
висновком судово-медичної експертизи №418 від 28 серпня 2020 року;
висновком додаткової судово-медичної експертизи №443 від 08 вересня 2020 року.
Зазначені докази узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів.
Судом першої інстанції досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення в даному кримінальному провадженні.
Наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 своїми умисними діями завдав умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України.
Доводи захисника та обвинуваченого є безпідставними, бо сукупність зібраних та досліджених доказів підтверджує вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Об`єктом вказаного злочину є здоров`я особи.
Об`єктивну його сторону характеризують діяння (дія або бездіяльність); наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження; причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками.
Мотив цього діяння не має значення для його кваліфікації.
Відповідно до ч.1 ст.122 КК України умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке:
не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений заподіяв потерпілій удар, свідомо припускаючи настання наслідків від таких своїх дій.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що під час конфлікту, перебуваючи на сходину вище потерпілої, замахнувшись електроподовжувачем та саме завдаючи їй удар, обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, міг, повинен був і передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та, хоча, можливо, не бажав, але свідомо припускав їх настання, бо є дієздатною, осудною особою, а отже діяв з непрямим умислом.
Наведені обставини в сукупності з даними про характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_7 умисно завдаючи удару потерпілій, розраховував на можливе поранення потерпілої і свідомо припускав настання негативних наслідків від таких дій.
Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , на що є посилання в його апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.
Відповідно до ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Указаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Оцінку доказам, зокрема їх допустимості, суд відповідно до положень ст.89 КПК України надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що й було зроблено, оскільки вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів обвинуваченого та захисника про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .
Усупереч цим твердженням, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення, отримані в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання та процесуального закріплення.
У силу ст.84 КПК України вони є доказами у кримінальному провадженні.
Обґрунтованих свідчень про істотне порушення судом першої інстанції приписів ст.94 КПК України ні обвинуваченим, ні його захисником не наведено.
Колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду провадження місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст.91 КПК України обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину та визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у його вчиненні.
Необґрунтованими є доводи щодо допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій та поставити під сумнів у цілому законність та обґрунтованість вироку суду, що відповідно до ст.409 КПК України були б підставою для його скасування, колегією суддів апеляційного суду не виявлено.
Покарання за злочин, у виді позбавлення волі призначено згідно положень ст.ст.65, 75, 76 КК України та в межах санкцій ч.1 ст.122 КК України, з наведенням відповідних обґрунтувань такого рішення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 діяння, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу винного та причини скоєння суспільно-небезпечних дій.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, не встановлено.
Обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, не знайшла свого підтвердження.
Не доведено той факт, що ОСОБА_7 намагався спричинити шкоду потерпілій саме тому, що вона є особою похилого віку (хоча такою не є).
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є особою з інвалідністю 2-ї групи, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра; винятково позитивно характеризується за місцем проживання.
Із досудової доповіді органу пробації вбачається, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства, зокрема, для окремих осіб.
З такою позицією також погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції передбаченої статті, обґрунтовано враховано фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність судимостей, характеристику за місцем проживання, поведінку обвинуваченого.
Тому з урахуванням вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України із можливістю застосування положень ст.75 КК України. З урахуванням того, що ОСОБА_7 є особою пенсійного віку та особою з інвалідністю 2-ї групи, виходячи з положень ст.ст.57, 61 КК України місцевий суд позбавлений був можливості застосувати йому більш м`яке покарання у вигляді виправних робіт або обмеження волі.
Таке призначене ОСОБА_7 покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав визнати покарання надмірно суворим колегія суддів не знаходить.
Цивільний позов потерпілої про відшкодування майнової та моральної шкоди, витрат на правничу допомогу задоволено частково з обґрунтованих підстав.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно із ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Так, положення ч.1 ст.1167 ЦК України встановлюють, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Так, потерпіла перенесла фізичний біль та душевні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я та протиправною поведінкою ОСОБА_7 щодо неї.
У зв`язку з переломом середнього пальця лівої руки ОСОБА_9 протягом 23 днів була непрацездатною та нею втрачений середній заробіток за цей період, що є підтвердженим належними доказами.
Визначена судом першої інстанції потерпілій моральна шкода саме в тій частині, на думку колегії суддів, відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, оскільки ушкодження здоров`я потерпілої зумовлене, зокрема і її поведінкою, не з`ясувавши обставини справи, вона розпочала безпідставний конфлікт з обвинуваченим.
Обґрунтовано враховано ступінь душевних страждань потерпілої, обставини їх заподіяння, які наразі дають підстави задовольнити позовні вимоги ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди саме в тій частині, як це зроблено судом першої інстанції.
Витрати потерпілої на правову допомогу професійного адвоката підтверджуються належним чином.
Указана сума, на думку колегії суддів, є розумною та адекватною наданій допомозі, з огляду на тривалість досудового розслідування, складання позовної заяви, витребування необхідних документів, надання їм аналізу та участі в судових засіданнях упродовж тривалого проміжку часу.
За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4