ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2921/21 Справа № 177/1083/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Криворізького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000369 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Девладове Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, одружений, має неповнолітнього сина, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
- 29.07.2020 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Криворізького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року клопотання прокурора задоволено та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25.11.2021, включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд врахував, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 , 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд дійшов висновку, що обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а також особі обвинуваченого, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.
В апеляції:
- захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не наведено доказів, які б свідчили про дійсну наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує, що ризик переховування ОСОБА_5 спростовується наявністю у останнього міцних соціальних зв`язків, а саме дружина, дитина та хворий батько, крім того ОСОБА_5 зізнався у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що він не погоджується з обвинуваченням та вважає його таким, що не відповідало справжнім подіям.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, за який законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення можливої суворої відповідальності та може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений не має постійного джерела доходу, раніше судимий за корисливий злочин, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Окрім цього, враховуючи стадію кримінального провадження, а також те, що потерпілий неодноразово вказував на здійснення певного позапроцесуального впливу на нього, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого впливу на потерпілого, що свідчить про наявність ризику незаконного впливу.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений має дружину, дитину та хворого батька, оскільки ці обставини не зменшують ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4