Справа № 539/2471/20
Провадження № 1-кп/539/26/2021
У Х В А Л А
26 жовтня 2021 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
особи, щодо якої вирішується питання про застосування
примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5 ,
та потерпілої - ОСОБА_6
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України не працюючої, розлученої, не судимої
за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,
Згідно поданого клопотання вбачається, що ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечні діяння за наступних обставин.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 106 о/с від 13.03.2018 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 призначено на посаду старшого слідчого відділення Лубенського відділу поліції Головного управління Національної Поліції в Полтавській області.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Таким чином, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , як старший слідчий слідчого відділення Лубенського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області є працівником правоохоронного органу та здійснює правоохоронні функції у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків.
26.12.2018 приблизно о 09 год. 00 хв., старший слідчий слідчого відділення Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , виконуючи свої службові обов`язки, знаходилася у службовому кабінеті № 301 Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, який знаходиться по вул. Монастирській, 4 у м. Лубни Полтавської області, де спілкувалася із заявницею ОСОБА_4 , щодо заяви по факту тілесних ушкоджень, яка була подана останньою 25.12.2018. В ході спілкування, через незадоволення розглядом заяви, яка подана ОСОБА_4 , остання почала конфліктувати, вчиняти сварку із старшим слідчим Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , вимагала зустрічі із керівником слідчого відділення вище вказаного відділу поліції. Після цього ОСОБА_6 , з метою уникнення конфлікту, попросила ОСОБА_4 почекати керівника слідчого відділення на першому поверсі, поряд із черговою частиною та разом із нею вийшла до коридору третього поверху Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області. Знаходячись в коридорі, ОСОБА_4 продовжувала вчиняти сварку та почала смикати ручку дверей службового кабінету № 302. На зауваження та прохання ОСОБА_6 покинути приміщення коридору не реагувала. Потім, ОСОБА_6 взяла ОСОБА_4 за лікоть та показала напрямок руху до східців, котрі вели до першого поверху приміщення Лубенського ВП.
Після чого ОСОБА_4 , умисно, з достатньою силою, нанесла старшому слідчому слідчого відділення Лубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 , один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, чим завдала тілесні ушкодження у вигляді синця із забоєм м`яких тканин обличчя зліва, що згідно висновку судово-медичного експерта № 22 від 28.01.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вищезазначені дії ОСОБА_4 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що 25.12.2018 року вона подала заяву про побиття. На наступний день, 26.02.2018 року вона прийшла в кабінет слідчої ОСОБА_6 з метою замінити слідчу на іншого. В цей час у них виник конфлікт, оскільки слідча ОСОБА_6 поводила себе зверхньо, демонструвала свою перевагу. Після чого вона вийшла в коридор, пішла до кабінету начальника та намагалася відкрити двері, однак вони були зачинені. В цей час ОСОБА_6 почала її хапати за одяг, оскільки їй не хотілося, щоб слідчого змінювали, в результаті чого розпочалася обопільна бійка.
Вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, підтверджується:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду пояснила, що працює слідчим Лубенського ВП. 25.12.2018 року вона відібрала заяву ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення. Наступного дня ОСОБА_4 прибула до її кабінету та просила замінити слідчого. ОСОБА_6 роз`яснила, що ці питання відносяться до компетенції начальника слідчого відділення, а тому їй потрібно почекати, на що вона погодилася. Через деякий час ОСОБА_4 зробила зауваження слідчому ОСОБА_7 , який також перебував в службовому кабінеті, з приводу його розмови по телефону. В свою чергу слідчий ОСОБА_7 вказав, що вона не має права робити йому зауваження з приводу виконання ним службових обов`язків, після чого ОСОБА_4 вийшла в коридор і почала відчиняти поспіль всі двері службових кабінетів. ОСОБА_6 підійшла до неї, зробила зауваження з приводу протиправної поведінки, та попросила почекати начальника в холі Лубенського ВП на першому поверсі. Після цього ОСОБА_4 почала кричати, двома руками відштовхнула слідчу, а через декілька секунд правою рукою завдала удар в обличчя. В свою чергу ОСОБА_6 здійснила загиб руки ОСОБА_4 за спину і спустила її донизу. Свідками цих подій були слідчі ОСОБА_7 та ОСОБА_8
- показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що працює слідчим Лубенського ВП. 26.12.2018 року він перебував в службовому кабінеті разом з слідчою ОСОБА_6 . В цей час до кабінету зайшла ОСОБА_4 та почала вимагати замінити слідчу ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, на що остання пояснила, що це компетенція начальників слідчого відділу. Після цього ОСОБА_4 залишилася в кабінеті та почала чекати начальника слідчого відділу. Через деякий час вона зробила ОСОБА_7 зауваження з приводу розмови по телефону в службовому кабінеті, на що останній пояснив, що вона не має права робити такі зауваження. Потім ОСОБА_4 вийшла зі службового кабінету, а за нею вийшла ОСОБА_6 . Через деякий час він почув крик на коридорі та вийшов подивитися, що трапилося. На коридорі він побачив сварку між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , під час якої остання взяла під лікоть ОСОБА_4 та попросила спуститися донизу, де зачекати начальника слідчого відділення. В цей момент ОСОБА_4 двома руками відштовхнула слідчу ОСОБА_6 та правою рукою вдарила її по обличчю.
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що на той час працювала прибиральницею в Лубенському ВП. Того дня, вона зайшла в підсобку на третьому поверсі і в цей час почула крики на коридорі. Після цього вона вийшла в коридор та побачила сварку між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , під час якої остання вказувала ОСОБА_4 на вихід, на що остання вказала, що це не їй вирішувати, при цьому виражалася в її адресу нецензурною лайкою. Потім побачила, що ОСОБА_4 штовхнула ОСОБА_6 в груди, а що відбувалося далі не бачила, оскільки одразу пішла у своїх справах.
- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка суду повідомила, що 26.12.2018 року близько 09 год. будучи слідчим Лубенського ВП вона перебувала в своєю службовому кабінеті № 320. В цей час вона вийшла в коридор оскільки почула шум, який доносився зі сторони східців. Там вона побачила ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Під час усної сварки слідча ОСОБА_6 просила ОСОБА_4 залишити приміщення, в свою чергу ОСОБА_4 долонею правої руки завдала удар по обличчю ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_6 заламала руку ОСОБА_4 за спину, через деякий час конфлікт припинив ОСОБА_7
- висновком судово-медичного експерта № 22 від 28.01.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 встановлені легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого предмету, можливо 26.12.2018 року. Тілесні ушкодження не могли бути спричиненні нею власноручно та не могли утворитися при падінні на площину. Тілесних ушкоджень характерних для захисту руками від ударів не виявлено.
- протоколами проведення слідчих експериментів від 19.05.2020 року, 27.05.2020 року за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , під час яких вони детально розповіли та продемонстрували обставини вчинення кримінального правопорушення.
- висновками судово-медичної експертизи № 144 від 26.05.2020 року, № 146 від 26.05.2020 року, № 153 від 27.05.2020 року, за якими показання ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 дані під час проведення з ними слідчих експериментів не протирічать даним судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_6 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.
Суд не погоджується з позицією сторони захисту відносно того, що вимога поліцейської ОСОБА_6 до ОСОБА_4 була безпідставною, адії ОСОБА_4 були викликані протиправною вимогою із застосуванням невиправданої сили з боку поліцейської ОСОБА_6 .
Так, невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав. Таким чином, наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу злочину, передбаченого 345 КК (аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 20.10.2020 року у справі № 444/2115/17).
Вимога поліцейської ОСОБА_6 до ОСОБА_4 щодо припинення протиправної поведінки в приміщенні Лубенського ВП, не виходила за межі її обов`язків, передбачених ЗУ «Про Національну поліцію». В свою чергу зібрані у справі докази, в тому рахунку показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 вказують на те, що тілесним ушкодженням, які ОСОБА_4 завдала поліцейській ОСОБА_6 , не передувало несподіване застосування останньою сили, яка могла б викликати інстинктивну реакцію відвернути небезпеку для життя і здоров`я.
Враховуючи викладене, суд відхиляє такі доводи захисту.
Згідно висновку комплексної судової амбулаторної психолого-психіатричної експертизи №259 від 03.07.2020, згідно якої ОСОБА_4 на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, та в період часу, що відносяться до інкримінованого протиправного діяння, страждала хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми, параноїдний синдром, загострення. Наявне у ОСОБА_4 позбавляло її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відносяться до інкримінованого протиправного діяння, і позбавляє здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. ОСОБА_4 підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільне небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно із ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Заслухавши учасників кримінального провадження, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинила суспільно-небезпечні діяння у стані неосудності і даний час також перебуває в стані неосудності та за своїм станом потребує лікування, та враховуючи тяжкість вчиненого діяння, суд вважає за необхідне застосувати щодо неї примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, як це рекомендовано висновком судово-психіатричної експертизи.
Судові витрати по справі віднести на рахунок держави, так як злочин скоєно особою в стані неосудності.
Керуючись ст.ст. 93,94 КК України, ст. ст. 503-505, 512-514 КПК України, ст. 19 ч. 2 КК України, Законом України «Про психіатричну допомогу» ,
Копію ухвали вручити особі щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, прокурору, для організації її виконання.
На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.
Суддя Лубенського
міськрайонного суду ОСОБА_1