КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 368/286/21 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3730/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року у кримінальному провадженні №0000011 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кагарлик Київської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київській слідчий ізолятор» до 04 жовтня 2021 року включно.
Таке рішення суд обґрунтував тим, що прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисний злочин та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має офіційного місця роботи та джерел доходу, міцних соціальних зв`язків, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За позицією захисника суд безпідставно дійшов висновку про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки не врахував, що клопотання прокурора є ідентичним з раніше поданими клопотаннями, за своїм змістом не відповідає вимогам ч. 3 ст. 184, ч. 3 ст. 199 КПК України, не ґрунтується на доказах наявності реальних і встановлених ризиків, при тому, що обвинувачений, перебуваючи тривалий час під вартою, дотримувався умов, порядку та розпорядку застосованого запобіжного заходу.

Крім того, захисник звертає увагу на штучне затягування розгляду справи та тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою через створені стороною обвинувачення абстрактні ризики, які нічим не підтверджені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з матеріалів провадження, Обухівським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому постановив ухвалу про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів зауважує, що з огляду на те, що в суді першої інстанції триває судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Тому обґрунтованість обвинувачення не може бути предметом окремої апеляційної перевірки та підлягає з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
У цьому ж аспекті колегія суддів зазначає, що в клопотанні прокурор, перш за все, обґрунтовував висунуте ОСОБА_9 обвинувачення, тому і посилався на показання низки свідків, які будуть допитуватися судом за визначеною процесуальною процедурою, а не з метою перевірки доводів прокурора щодо існування ризиків неналежної правової поведінки обвинуваченого під час судового розгляду. Крім того, в клопотанні прокурор виклав достатні відомості, які необхідні для вирішення питання щодо продовження дії раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу.
Отже твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що на обґрунтування клопотання прокурор не надав у суді жодних доказів, не забезпечив явки до суду свідків, на показання яких є посилання в клопотанні, тобто не довів існування жодного ризику, є непереконливими.

Що стосується доводів захисника про неврахування судом усіх обставин, які передбачені ст. 178 КПК України, то колегія суддів визнає їх безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, оцінка вказаного ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення у заподіянні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, яке має підвищений ступінь суспільної небезпеки; тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим в інкримінованому тяжкому кримінальному правопорушенні; всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення кримінального правопорушення проти здоров`я особи, не займався суспільно-корисною працею на постійній основі, а також соціальні зв`язки ОСОБА_9 , колегія суддів доходить висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився від часу обрання йому запобіжного заходу і виправдовує подальше його тримання під вартою.

З огляду на те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного на них впливу.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Таким чином висновок суду про наявність достатніх підстав дляпродовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом указаного рішення колегія суддів не встановила. Всупереч твердженням в апеляційній скарзі відсутні підстави вважати, що суд затягує розгляд кримінального провадження та порушує загальні засади кримінального провадження стосовно розумних строків.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київській слідчий ізолятор» до 04 жовтня 2021 року включно без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4