Справа № 944/3108/20
Провадження №1-кп/944/584/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові об`єднане кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000726 від 25.06.2020 та за №0000575 від 29.05.2020 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Берестечко, Горохівського району Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, учасника АТО, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого:
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст. 408 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України за контрактом, діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в період з 05.11.2018 по 16.11.2019 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду та без поважних причин перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.
Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , 13.01.2020 умисно, без поважних причин, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та вибув до свого постійного місця проживання, перебуває поза межами її розташування по теперішній час.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 408 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України свою вину визнав повністю та дав суду показання, що він дійсно, у період з 05.11.2018 по 16.11.2019 року, залишив військову частину та проводив час на власний розсуд, Повернувшись на військову службу, мав намір перевестися в іншу військову частину, однак йому було відмовлено, тому 13.01.2020 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , з рапортами не звертався, у військову частину не повертався, у вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України правильна, оскільки ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду та будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання обвинуваченому по даному кримінальному провадженні суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставина, які пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст. 67 КК України відсутні.
З урахуванням наведеного, а також особи обвинуваченого, який раніше несудимий, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем служби, йому слід призначити покарання в мінімальних межах санкцій статей за якими кваліфіковано кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі з врахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, враховуючи молодий вік обвинуваченого, який є учасником АТО, наявність обставин, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 норму ст. 75 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства із встановленням іспитового строку. Враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення злочинів, суд вважає за потрібне встановити іспитовий строк два роки та покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Речових доказів у справі немає.
Судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 370, 373-374, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Командиру військової частини НОМЕР_1 здійснювати контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_4 , а у разі його звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
У разі звільнення з військової частини, зобов`язати ОСОБА_4 згідно ч.1 ст.76 КК України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1