УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2021 Справа №607/16700/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000382 від 22 червня 2020 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2018 року за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, із звільненням від відбування основного покарання строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000382 від 22 червня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України.

04 листопада 2021 року захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 до суду подано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ч.3 ст.2 КК України, ст.4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п.6 ч.1 ст.284 КПК України, посилаючись на наступне. ОСОБА_3 8 березня 2019 року був зупинений співробітниками поліції під час керування автомобілем «ЗАЗ» «8ЕК8» державний номерний знак НОМЕР_1 , та стосовно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №973434 від 08 березня 2019 року за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 510 грн. Вказана постанова скасована не була. 29 вересня 2020 року був складений обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 389 КК України, тобто за ухилення засудженого від сплати штрафу або від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю. Зі змісту постанови про адміністративне правопорушення та змісту обвинувального акту вбачається, що по суті в провину ОСОБА_3 ставився один і той же факт керування ним транспортним засобом, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами. Крім того, фабула адміністративного правопорушення та фабула кримінального правопорушення викладені так, що підставою для притягнення особи до двох різних видів відповідальності було одне і те ж порушення ОСОБА_3 попередньо встановленої для нього однієї і тієї ж заборони на керування транспортними засобами. Ухилення засудженого від покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю в розумінні ч.1 ст. 389 КК України полягає у невиконанні засудженим обов`язку утриматись від зайняття певною діяльністю протягом строку, визначеного вироком суду. Об`єктом даного кримінального правопорушення є правосуддя в частині встановленого порядку виконання вироків суду. Об`єктом же даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Хоча адміністративне та кримінальне правопорушення посягають на різні суспільні відносини, але факт, за яким ОСОБА_3 був притягнений до адміністративної відповідальності, став підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності. Таким чином, в основу обвинувачення за ч. 1 ст. 389 КК України були частково покладені обставини, за якими ОСОБА_3 був притягнений до адміністративної відповідальності, та які по своїй суті витікають з однієї заборони на керування транспортними засобами. Проте, в даному випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності було

розцінене органом обвинувачення як підстава для початку досудового розслідування щодо

ОСОБА_3 в порядку КПК України. Хоча ані норми КУпАП, ані норми КК України не

передбачають та не містять прямої вказівки на те, що підставою для притягнення особи до

кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України є обов`язкове винесення стосовно

цієї особи постанови у справі про адміністративне правопорушення, тобто факт ухилення від

покарання для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст. 389 КК України не вимагає

підтвердження шляхом притягнення особи ще й до адміністративної відповідальності за ч. 3

ст. 126 КУпАП. В свою чергу постанова у справі про адміністративне правопорушення не

була оскаржена чи скасована, провадження не було припинено, що потягло за собою

притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності після його притягнення до

адміністративної.

Прокурор заявив, що дане клопотання не підлягає задоволенню. На думку прокурора , в даному кримінальному провадженні відсутній факт притягнення ОСОБА_3 до відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж правопорушення з огляду на наступне. Так, ОСОБА_3 окрім того, що був позбавлений права керування транспортними засобами за вироком суду від 23 серпня 2018 року, також був позбавлений права керування транспортними засобами за постановою суду від 8 листопада 2018 року у адміністративній справі про притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП. Дійсно, постановою поліцейського серії ЕАВ №973434, на яку покликається захисник, ОСОБА_3 , був притягнутий до відповідальності за ст.126 ч.4 КУпАП, однак за порушення заборони керувати транспортними засобами, що була встановлена постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 листопада 2018 року, про що поліцейський прямо зазначив у своєму рішення. Разом з тим, ОСОБА_3 висунуто обвинувачення за порушення заборони керування транспортними засобами, встановленої вироком суду. На підтвердження своїх аргументів прокурор надав суду документи, аналіз котрим буде надано нижче.

Захисник та обвинувачений, вважають дане клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Суд, розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, приходить до переконання про наступне.

В ході дослідження матеріалів особової справи №9/2018 р. щодо ОСОБА_3 , судом встановлено наступне.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2018 року, у справі №6072915/18, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки, та з покладенням обов`язків передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2018 року у справі №607/22529/18, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

З долученого до матеріалів справи виконавчого провадження, номер за АСВП:58828512. щодо ОСОБА_3 , яке відкрито 09 квітня 2019 року, на підставі постанови №973434 від 08 березня 2019 року, вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №913434 від 08 березня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Водночас, у п.6 вказаної постанови зазначено про те, що 08 березня 2019 року о 11:34 год., в м. Тернопіль по просп. Степана Бандери, 14 водій ОСОБА_3 керував автомобілем без права керування транспортними засобами, а саме був позбавлений права керування від 08 листопада 2018 року Тернопільським міськрайонний судом.

Відповідно до ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав і основоположних

свобод людини нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку

кримінального провадження під юрисдикцією однієї і, тієї самої держави за

правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до

закону та кримінальної процедури цієї держави.

В даному конкретному, відмінному від ситуації, описаної у постанові від 2 грудня 2019 року об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у справі №612/712/16-к , випадку, станом на 8 березня 2019 року, стосовно ОСОБА_3 діяло одночасно дві заборони у користуванні правом керування транспортними засобами у наступних формах:

- у формі адміністративного стягнення, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, котре було накладено постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 листопада 2018 року, котра набрала законної сили 17 січня 2021 року;

- у формі кримінального покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2018 року, котрий набрав законної сили 25 вересня 2018 року.

Постановою поліцейського у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №973434 від 08 березня 2019 року за ч.4 ст.126 КУпАП ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності виключно за порушення заборони керування транспортними засобами, котра була встановлена постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 листопада 2018 року, про що поліцейський безпосередньо зазначив у своєму рішенні.

При цьому, відомості про те, що ОСОБА_3 був притягнутий до відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП за порушення заборони керувати транспортними засобами, встановленої як покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2018 року, у кримінальному провадженні відсутні.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі ч.3 ст.2 КК України, ст.4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п.6 ч.1 ст.284 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.219, 284, 290, 370, 372, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000382 від 22 червня 2020 року відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 389 КК України на підставі ст.4 протоколу №7 до Європейської конвенції з прав людини відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до скарги на рішення, передбачені ст.392 КПК України

Головуючий суддя ОСОБА_1