Житомирський апеляційний суд
Справа №276/66/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в:
Зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб.
Обраховано строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання з 22 год 50 хвилин 07.09.2021 року.
Строк дії ухвали встановлено до 22 год. 50 хвилин 07.10.2021, включно.
Визначено ОСОБА_8 заставу у розмірі 83265 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати житло з покладенням на нього відповідних обов`язків.
При цьому, зазначає, що до клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не було додано жодного документу, який би підтвердив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 . Під час розгляду справи в суді прокурором на підтвердження підозри було надано суду обвинувальний акт, проте, обвинувальний акт є лише процесуальним документом та жодним чином не підтверджує обґрунтованість підозри.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , в основному дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №276/66/19, в провадженні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000159 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України.
Як вбачається зі змісту обвинувальних актів (а.п.47-50), досудовим розслідуванням у цьому провадженні встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 22.12.2018 близько 12 год. 00 хв. у ОСОБА_8 , який перебував за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна з домоволодіння ОСОБА_9 , що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, у вказаний день та час ОСОБА_8 прийшов до вищевказаного домоволодіння, де переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони не будуть помічені з боку власника та сторонніх осіб, за допомогою сили рук пошкодив скобель навісного замка на вхідних дверях до будинку, після чого, проник до його середини.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 перебуваючи в середині спальної кімнати будинку за допомогою сили рук демонтував з цегляної печі металеву плиту, вартістю 347 грн. 00 коп., та поклав до полімерного мішка білого кольору, який перебував у вказаній кімнаті.
В подальшому, ОСОБА_8 з викраденим майном залишив місце скоєнного злочину, заподіявши ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 347 грн.
Крім того, повторно, 20.04.2019 близько 21 год. 00 хв. у ОСОБА_10 , який знаходився у літній кухні домоволодіння АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення продуктів харчування з морозильної камери, що знаходиться у вказаній літній кухні, належної ОСОБА_11 .
У вказаний день, час та місці ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, та вони не будуть помічені з боку власника і сторонніх осіб, за допомогою сили рук відчинив дверцята та в подальшому з нижньої полиці морозильної камери викрав 2 кг. сала, вартістю 60 грн. 00 коп. за один кілограм, 2 кг. м`яса, вартістю 110 грн. 00 коп. за один кілограм, тушку качки вагою 2 кг. 200 г., вартістю 80 грн. 00 коп. за один кілограм. З викраденими продуктами харчування ОСОБА_8 з місця пригоди зник, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 516 грн. 00 коп.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, 09.09.2021 в судовому засіданні Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п.1-5).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
При цьому, на думку апеляційного суду зазначене клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. З урахуванням судового розгляду провадження, відповідні докази, якими обґрунтовується підозра висунута обвинуваченому, перебувають в матеріалах судового провадження. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.
Крім того, як вбачається з журналу судового засідання від 09.09.2021 (а.п.51-52), сторона захисту була належним чином обізнана зі змістом клопотання про продовження строку тримання під вартою, була готова до розгляду даного питання, як і висловлювала свої відповідні заперечення щодо доводів прокурора викладених в цьому клопотанні.
Вирішуючи зазначене клопотання прокурора, (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження, при цьому, адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений категорично заперечували проти клопотання прокурора, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту) суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.
Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є, на думку апеляційного суду, непереконливими.
Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальне провадження №0000159 по обвинуваченню ОСОБА_8 знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті злочину за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Апеляційні посилання захисника на необґрунтованість висунутої його підзахисному підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, є безпідставними.
Крім того, апеляційне посилання захисника на довготривале незадокументоване тримання обвинуваченого у приміщенні Коростенського ВП після завершення його допиту в якості свідка до складання протоколу про його затримання (як вважає захисник незаконні дії працівників поліції), в даному випадку, не може бути предметом апеляційної оцінки та підлягає можливій перевірці відповідними правоохоронними органами, зокрема Державним бюро розслідувань, в разі такого звернення.
Апеляційний суд зауважує, що відповідній оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого з огляду на наступне.
Так, на переконання апеляційного суду, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, апеляційний суд бере до уваги, що існує об`єктивна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.
Як вбачається з матеріалів провадження №276/66/19, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, зокрема, у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років.
Апеляційний суд також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження, під час судового розгляду провадження Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області обвинувачений ОСОБА_8 систематично не з`являвся до суду, був оголошений в розшук (ухвала суду від 05.11.2021, а.п.30), був розшуканий та 15.12.2020 надав розписку про те, що він зобов`язується прибувати до суду за викликом (а.п.27), однак, на призначений судовий розгляд не з`явився, судом було застосовано привід, в ході виконання якого було встановлена відсутність обвинуваченого за місцем проживання та відсутність відомостей про його місцезнаходження. Ухвалою від 10.06.2021 (а.п.23) був повторно оголошений в розшук з наданням дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В подальшому, 07.09.2021 о 22 год. 50 хв., на підставі вище зазначеної ухвали, обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий на прикордонному контролі (тип А) впс «Глухів» (протокол затримання особи від 07.09.2021, а.п.14-15). Вище зазначені обставини, переконують про свідоме ухилення обвинуваченого від своїх процесуальних обов`язків під час судового розгляду провадження, як і свідчать про безумовне існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.
Крім того, апеляційний суд враховує й характеризуючі особу ОСОБА_8 дані, зокрема те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.38-40), має виключно негативні характеристики (веде аморальний спосіб життя, конфліктує, дебоширить, тощо, а.п.37), не працевлаштований, як встановлено в суді першої інстанції - з дружиною не проживає, позбавлений батьківських прав, тобто, у обвинуваченого відсутні сталі соціальні зв`язки.
Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, як і високий рівень вчинення останнім інших кримінальних правопорушень, які на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції та апеляційним судом не зменшились та продовжують існувати.
Апеляційний суд в даному випадку вбачає і наявність ризику впливу на свідків та потерпілих у цьому провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків та потерпілих під час судового засідання, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За таких обставин, враховуючи пояснення прокурора та стадію судового розгляду провадження в суді першої інстанції, ризик впливу на свідків та потерпілих існує до моменту безпосереднього отримання судом від них показань та дослідження їх судом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про його особу, взяв до уваги наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.
При цьому, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.35 «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року).
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотання про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.
Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 (які б слугували безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали) під час апеляційного розгляду не встановлено.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2021 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб, з визначенням застави у розмірі 83265 грн., з строком дії до 07.10.2021, включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: