Справа №196/290/21
Провадження №1-кп/209/237/21
У Х В А Л А

29 листопада 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 про визнання доказу очевидно недопустимим, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом протокол огляду мобільного телефону від 13.01.2021 року. На обґрунтування клопотання захисником вказано, що даний протокол не має необхідних реквізитів, вхідного, вихідного штампів, незрозуміло яким чином протокол потрапив в матеріали кримінального провадження, відсутні документи, що підтверджують повноваження оперуповноваженого ОСОБА_6 , який проводив огляд. Крім того, огляд телефону проводився 13.01.2021 року в період часу з 10.00 години до 11.00 години. Відповідно до протоколу під час огляду було виконано скріншоти з екрану телефону, які потім було розпечатано на 5 аркушах. Але на двух аркушах (додаток 1 до протоколу) видно, що скріншоти були виконані о 17.17 годині та 17.18 годині, що не відповідає змісту протоколу огляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.

Прокурор заперечувала щодо заявленого клопотання та просила відмовити у повному обсязі, оскільки вказане клопотання заявлене передчасно та відомості, які викладені в ньому не відповідають дійсності.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обставини клопотання, суд дійшов висновку про наступне. Згідно із ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з вище викладеного, суд вважає вказне клопотання передчасним та таким, що не підлягає час задоволенню, оскільки на даний час не допитано учасника вказаної слідчої дії ОСОБА_7 , який добровільно надавав свій телефон для огляду.

Керуючись ст.ст. 87, 89, 94, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволеннні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 про визнання доказу очевидно недопустимим - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1