Справа № 286/3489/21
У Х В А Л А

27.10.2021

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овручі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000214 від 01.09.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України , -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

Ухвалою від 26.10.2021 вказане кримінальне провадження було призначене в підготовче судове засідання.

В судовому засіданні прокурор просить призначити судовий розгляд кримінального провадження, вважаючи, що в ньому дотримані всі норми КПК України, підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не вбачається.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечують.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить провести підготовче засідання без його участі.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, дійшов до наступних висновків.

Кримінальне провадження відповідно до ст.ст.32, 33 КПК України підсудне Овруцькому районному суду Житомирської області.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-8 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України, або зупинення провадження, не має.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстави для його повернення прокурору відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, до суду надійшло клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор просить обрати на час судового розгляду провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 діб, мотивуючи тим, що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 не працює; раніше притягувався до кримінальної відповідальності за розбійний напад; кримінальне правопорушення вчинив в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи малозначний привід (побутову сварку), що свідчить про те, що він в такому стані становить небезпеку для оточуючих та може вчинити новий злочин. Допит потерпілого та свідків в ході судового розгляду провадження не проведені, а тому існують ризики незаконного впливу на останніх. Тобто, встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду; зможе незаконно впливати на потерпілих, свідків; зможе перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження іншим чином; а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор в судовому засідання клопотання підтримав, з наведених у ньому підстав.

Обвинувачений та його захисник щодо задоволення клопотання заперечують. Захисник вказав на необгрунтованість клопотання та не доведення зазначених прокурором ризиків. Відмітив, що обвинувачений вину свою визнає в скоєному, не погоджується лише з правовою кваліфікацією. Він сприяв розкриттю злочину; примирився з потерпілим. В нього на утриманні троє неповнолітніх дітей; дружина має інвалідність; нещодавно померла мати. Він працював неофіційно. Просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, надавши змогу працювати.

Потерпілий ОСОБА_6 в своїй заяві про проведення засідання без його участі зазначив, що з даною кваліфікацією злочину він категорично не погоджується, оскільки наміру його убивати у ОСОБА_4 не було. На даний час він примирився з ОСОБА_4 та все йому пробачає. Матеріальну та моральну шкоду йому відшкодовано повністю; претензій будь-якого характеру до ОСОБА_4 не має. Просить суд не позбавляти його волі.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, враховуючи позицію потерпілого, наведену в заяві, та вивчивши обвинувальний акт з додатками і дослідивши докази, долучені до клопотання, вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК).

Згідно з ч.2 ст.177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як зазначено в ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", а саме: «При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів».

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Таким чином, у даному випадку, із врахуванням встановлених обставин, а саме: що обвинувачений ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 та постійне місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; має на утриманні неповнолітню та двоє малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (на даний час не зареєстрований), а також враховуючи, що дружина його має інвалідність третьої групи по зору; зі слів він постійно працював неофіційно на пилорамі в приватного підприємця, де має намір продовжити працювати, щоб утримувати сім`ю, що свідчить про наявність сформованих соціальних зв`язків; судимості погашені; за місцем проживання характеризується посередньо; активно сприяв розкриттю злочину; примирився з потерпілим, суд приходить до висновку, що ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, може запобігти та належну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду може забезпечити більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, а саме, такий запобіжний захід, як домашній арешт із забороною залишати місце проживання в певну пору доби, та покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Суд констатує, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування обвинуваченого від суду повністю не виключається, але він є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, який є занадто суворим та може потягти за собою невідворотні та шкідливі наслідки для близьких йому осіб.

Водночас, слід також відмітити, що сам по собі факт наявності обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення обвинуваченому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, на що посилався прокурор у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З огляду на викладене, суд приходить до переконливого висновку, що прокурором, при доведеності обставин, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, та відповідно до висновку про відсутність правових підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та водночас про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту у певний період доби, що буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, слід роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 314-316, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Овруцького районного суду Житомирської області на 14 год. 00 хв. 15 листопада 2021 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілого і свідків згідно з реєстром матерів досудового розслідування № 0000214.

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 без дозволу суду в нічний час з 22 год. 00 хв. до 7 год. 00 хв. наступного дня.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

а) прибувати по першому виклику до суду на визначений час.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції, за місцем проживання обвинуваченого.

Згідно ст.181 ч.4 КПК України орган Національної поліції, зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1