Справа №359/9022/21
Провадження №1-кп/359/642/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 жовтня 2021 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000013, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2021 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Старе Бориспільського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:
18.06.2020 ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу та направлений до військової частини НОМЕР_2 для проходження навчання.
20.07.2020 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та направлено, для подальшого проходження військової служби до стартової батареї НОМЕР_4 підрозділу військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , зараховано на всі види забезпечення, а також призначено на посаду старшого номера обслуги стартового взводу стартової батареї 9621 дивізіону.
16.09.2020 солдат ОСОБА_4 , уклав контракт строком на 3 роки про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на три роки з 16.09.202020 по 16.09.2023.
17.09.2020 ОСОБА_4 призначено на посаду старшого номера обслуги стартового взводу стартової батареї 9621 підрозділу військової частини НОМЕР_3 .
Згідно з положеннями ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України
«Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, відповідно до вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові); сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).
Відповідно до розпорядку дня військової частини НОМЕР_3 для військовослужбовців військової служби за контрактом встановлено робочий час з 08 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв.
Однак, під час проходження військової служби у старшого солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу до військової частини НОМЕР_4 підрозділу військової частини НОМЕР_3 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, який він реалізував за наступних обставин.
25.01.2021 о 08 год. 00 хв., старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командира, не з`явився вчасно на службу до НОМЕР_4 підрозділу військової частини НОМЕР_3 , який розташовується у АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, допоки 17.08.2021, усвідомлюючи протиправність своїх дій не заявив про себе, добровільно та з власної ініціативи прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві, що розташованого за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 26.
Таким чином, ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази ОСОБА_4 надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, крім допиту обвинуваченого, - а саме: допиту свідків, дослідження доказів обвинувачення, зважаючи на те, що учасниками судового провадження обставини кримінального правопорушення не оспорювались.
Обвинувачений визнав вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, щиро розкаявся, фактичні обставини не оспорює та у судовому засіданні показав обставини його вчинення, які відповідали зазначеним в обвинувальному акті та пред`явленому йому обвинуваченні.

Так, ОСОБА_4 показав, що він дійсно будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, не з`явився вчасно на службу до НОМЕР_4 підрозділу військової частини НОМЕР_3 , який розташовується у АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. 17.08.2021 року добровільно та з власної ініціативи прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві.

Крім того, судом досліджено докази обвинувачення, що характеризують особу ОСОБА_4 . Процесуальних витрат та речових доказів у справі не встановлено.

Судовий розгляд здійснено у відповідності до пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, і підстав для його зміни не встановлено.

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання ОСОБА_4 винним у його вчиненні, зважаючи на надані ним покази в ході судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого період, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Тому суд дійшов до переконання, що обвинувачений повинен бути засудженим за ч. 4 ст. 407 КК України.

Обираючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з того, що обвинувачений вину визнав та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення тяжкому злочині, а своїми послідовними показаннями сприяв як досудовому розслідуванню так і судовому розгляду. Ці обставини відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Аналіз даних про особу ОСОБА_4 вказує на те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, згідно інформації обвинувачення у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліках не перебуває, неодружений, має родину, а тому має міцні соціальні зв`язки, характеризується посередньо за місцем несення служби.

З огляду на дані обставини в їх сукупності, суд враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, правову позицію прокурора, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а також щире каяття у скоєному, а тому суд приходить до переконання, що слід призначити покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальний строк із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України та визначенням іспитового строку на один рік і обов`язків для виконання, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, зважаючи на те, що обвинувачений є військовослужбовцем за контрактом.

Підстав для застосування положень ст. 62 КК України судом також не встановлено.

Крім того, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства під контролем командування частини, зважаючи на тривалість перебування за межами військової частини без дозволу та поважних причин, а також самостійне з`явлення ОСОБА_4 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві

Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, з урахуванням наведеного вище.

Цивільний позов по справі не заявлено. Долю речових доказів слід вирішити в порядку, визначеному ст. 100 КПК України, однак судом встановлено, що такі відсутні. Процесуальні витрати не встановлені.

На підставі викладеного та ст.ст.65-66, 75, 76, ч. 4 ст.407 КК України, та керуючись ст.100, 122, ч.2 ст.124, ст. 318, ч.3 ст.349, ст.ст. 342-351, 358, 363-368, 361, 382 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини; повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання, тощо.

Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку судом, тобто 06.10.2021 року.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1