Дата документу 16.09.2021 Справа № 311/1256/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/1256/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/98/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, який має повну середню освіту, не працює, офіційно не одружений, має на утриманні малолітню доньку, не має місця реєстрації, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 01 липня 2005 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, до 3 років 7 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 21 грудня 2005 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, ч.2 ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
- 05 липня 2006 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.187, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 22 вересня 2009 року Микитівським районним судом м.Горлівка Донецької області за ст.391 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 05 липня 2006 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці;
- 16 грудня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 24 січня 2013 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ст.391 КК України, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня 2012 року та остаточно призначено покарання 2 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнився 12 грудня 2014 року з Личаківської ВК №30 Львівської області у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 02 червня 2017 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.186, 69 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано попереднє ув`язнення з 20 січня 2016 року по 03 жовтня 2017 року. Звільнений з Вільнянського СІЗО №11 07 листопада 2017 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_10 в режимі відеоконференцзв`язку з приміщення ДУ «Петрівська ВК (№49)».

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник-адвокат ОСОБА_8 , прокурор Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_11 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та засуджено до 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 27 лютого 2018 року, при цьому, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII) в строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено зарахувати строк попереднього ув`язнення, починаючи з 27 лютого 2018 року, і по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується із кваліфікацією його дій та просить скасувати вирок суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання ОСОБА_12 , яка його обмовила, та пояснення потерпілого ОСОБА_10 , які на думку апелянта є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджують його винуватість.

Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутній відеозапис, який підтверджує той факт, що він знімав грошові кошти в сумі 1600 грн з банкомату.

Також, свідок ОСОБА_13 підтвердила, що 26 лютого 2018 року він не закладав мобільний телефон до ломбарду, а свідок ОСОБА_14 пояснив, що він не бачив та не чув про те, що він (обвинувачений) вимагав грошові кошти в потерпілого, наносив удари потерпілому, або ж брав мобільний телефон потерпілого, так як він перебував в іншій кімнаті.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що події, які йому інкримінуються, відбулись 26 лютого 2018 року, однак до лікарні ОСОБА_10 звернуся лише 27 лютого 2018 року о 12 годині 30 хвилин.

Також вказує, що під час допиту потерпілий неодноразово змінював свої показання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання в межах санкції даної статті.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону, стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 .

Зазначає, що стороною обвинувачення не вірно кваліфіковані дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України, оскільки, хоча ОСОБА_6 і застосував насильство до потерпілого ОСОБА_10 , але він не керувався умислом на заволодіння майном, не забирав мобільного телефону, а мав на меті тільки спричинення тілесних ушкоджень, що підтвердив під час допиту сам обвинувачений.

Вважає, що дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Вказує, що на підтвердження винуватості обвинуваченого суд не може прийняти як доказ доводи сторони обвинувачення, про те, що ОСОБА_6 раніше вчиняв злочини та був судимим, оскільки це протирічить ст.88 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що у ході нападу обвинувачений здійснив кільком потерпілим тілесні ушкодження, застосував усні погрози, демонстрував ніж; дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, раніше до нього застосовувалось звільнення від відбування покарання, однак обвинувачений знову вчиняв злочини, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак і там обвинувачений вчиняв злочини, передбачені ст.391 КК України, місця реєстрації обвинувачений не має, офіційно не працює, постійного джерела доходів не має; ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину не визнав, майнову шкоду не відшкодував.

Зазначає, що судом не встановлено жодної пом`якшувальної обставини, яка давала б підстави призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.187 КК України.

Також вказує, що суд помилково не визнав в якості обставини, яка обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_6 злочину повторно.

Згідно з вироком суду, 26 лютого 2018 року, приблизно о 20:00 годині, знаходячись, з дозволу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за місцем їх тимчасового мешкання в приміщенні кімнати кухні квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи повторно, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з корисливих мотивів, з раптово виниклим прямим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, вчинив напад на потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також погрозою застосування такого насильства, в ході чого, кулаком правої руки умисно наніс кілька ударів в область обличчя потерпілого ОСОБА_10 зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця в області лівого ока, садна та крововиливу на нижній губі зліва, рани та крововиливи на верхній губі зліва, набряку лівої половини обличчя, які як кожне окремо, так і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_10 втратив свідомість.
Після цього, у той час, як потерпілий ОСОБА_10 прийшов до тями, ОСОБА_6 , демонструючи в руках розкладний ніж, висловлював до потерпілого ОСОБА_10 усні погрози застосування до нього насильства із застосуванням вказаного ножа, які потерпілий ОСОБА_10 сприймав реальними та дійсними.
Одразу після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи без розриву у часі, ОСОБА_6 умисно наніс два удари кулаком та долонею правої руки в область обличчя потерпілої ОСОБА_12 , чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження у вигляді набряку у лівій передвушній ділянці, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого, усвідомлюючи, що за його протиправними діями спостерігають потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , з поверхні тумбочки в зальній кімнаті квартири ОСОБА_6 відкрито викрав майно потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а саме мобільний телефон марки «PRESTIGIO» MUZE НЗ в корпусі золотистого кольору, вартістю 2199 гривень, чим завдав потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 2199 гривень.

Потерпіла ОСОБА_12 у судові засідання суду апеляційної інстанції жодного разу не з`явилась, повідомлялася про день, час і місце апеляційного розгляду шляхом направлення відповідних повідомлень за адресами, наявними в матеріалах провадження, але, з поштових відправлень, які повернулися на адресу суду, убачається, що ОСОБА_12 за вказаними адресами відсутня. Також апеляційним судом в порядку ст.333 КПК України доручено органу досудового розслідування вжити заходів для встановлення місцезнаходження та фактичного місця проживання потерпілої ОСОБА_12 , проте вжиті заходи результатів не дали. Сама ОСОБА_12 апеляційну скаргу не подавала та долею цього провадження не цікавиться.
За таких обставин, з метою недопущення затягування апеляційного розгляду справи колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження у відсутність потерпілої ОСОБА_12 .

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали апеляційні скарги сторони захисту;
прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і наполягала на скасуванні вироку суду першої інстанції та ухваленні нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження цих вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані у провадженні докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини провадження та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.187 КК України, не визнав та пояснив, що 26 лютого 2018 року ввечері на запрошення ОСОБА_12 , яка звернулася до нього за допомогою, він разом з приятелем ОСОБА_15 прийшов за місцем її проживання у квартиру АДРЕСА_3 , де також знаходився її співмешканець ОСОБА_10 . ОСОБА_12 відкрила двері. З її дозволу він разом з ОСОБА_15 зайшов до квартири, де ОСОБА_16 разом з ОСОБА_15 зайшли до кімнати, а він разом з ОСОБА_17 зайшли до приміщення кухні, де останній почав розповідати про свої проблеми. У ОСОБА_17 проблеми із законом у зв`язку з тим, що він займається торгівлею наркотичними засобами. В ході розмови з ОСОБА_17 між ними виникла суперечка, в ході якої він наніс ОСОБА_17 пару ударів, від яких ОСОБА_17 свідомість не втрачав. Каніщевій тілесні ушкодження він не наносив. В ході розмови з потерпілими він ніякого майна у них не брав, гроші не вимагав. Наполягав, що наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що останній займається збутом наркотичних засобів.
Сторона захисту в ході судового розгляду стверджувалла, що обвинувачений ОСОБА_6 не мав умислу на заволодіння майном потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вчинене обвинуваченим діяння, на їх думку, необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , пояснив, що 26 лютого 2018 року приблизно о 20 годині за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживає разом зі співмешканкою ОСОБА_12 прийшов ОСОБА_18 , з яким він знайомий. Він разом з ОСОБА_18 пройшли в кухню, де між ними відбулася розмова, під час якої останній почав вимагати гроші, на що він в свою чергу висловив незгоду, після чого ОСОБА_18 почав наносити йому кулаком удари в область обличчя, від яких він впав на підлогу та тимчасово втратив свідомість. Після чого ОСОБА_18 продовжував наносити йому удари ногами по тулубу. Разом з ОСОБА_18 прийшов його товариш ОСОБА_15 , який пройшов до кімнати і не брав участі в їх розмові і не наносив йому удари. Після нанесення йому ударів ОСОБА_18 , що тривало близько 5-10 хвилин, останній по телефону викликав автомобіль таксі. Потім ОСОБА_18 примусово вивів його разом з ОСОБА_16 з квартири на вулицю, де знаходився автомобіль таксі. На вулиці ОСОБА_18 також наносив йому удари. Момент заволодіння мобільним телефоном марки «PRESTIGIO», який належить ОСОБА_12 , і знаходився на тумбочці з кімнаті, він не бачив, потім ОСОБА_16 розповіла, що телефон взяв ОСОБА_18 , який сказав, що заберете його в ломбарді. Потім на автомобілі таксі ОСОБА_18 возив його і ОСОБА_12 по м.Дніпрорудне, весь час висловлював погрози йому і ОСОБА_12 та наносив удари в різні частини тіла з метою передачі ними грошових коштів.
Допитана потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 26 лютого 2018 року перед обідом до квартири АДРЕСА_2 , де вона мешкає разом з ОСОБА_10 , прийшли двоє невідомих їй чоловіків, які щось шукали в квартирі, перерили їх власні речі, нічого не взяли і пішли. Після чого вона зателефонувала ОСОБА_19 на прізвисько « ОСОБА_20 », з яким нещодавно познайомилася, розповіла йому про дії незнайомих осіб і просила його розібратися з ними. В цей же день близько 20:00 години до них в квартиру АДРЕСА_2 , прийшов ОСОБА_21 по прізвиську « ОСОБА_20 », разом з приятелем на прізвисько « ОСОБА_22 », яким вона дозволила увійти до квартири. Знаходячись у квартирі в приміщенні кухні, ОСОБА_18 спочатку спілкувався з її співмешканцем ОСОБА_10 , вимагаючи передати гроші. ОСОБА_18 вимагав повернути гроші, які були ним втрачені в зв`язку з тим, що ОСОБА_16 звернулася до нього по допомогу, і він прийшов допомогти. В ході розмови між ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , ОСОБА_6 почав наносити Боговику удари кулаком в область обличчя, від яких ОСОБА_17 впав і на деякий час втратив свідомість, а ОСОБА_18 продовжував бити ОСОБА_17 ногами по тулубу. При нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_23 постійно вимагав гроші. Після цього ОСОБА_18 забрав мобільний телефон, який знаходився на тумбочці в залі, сказав, що вони можуть забрати його з ломбарду. Мобільний телефон «PRESTIGIO» золотистого кольору належить їй, був придбаний на спільні з ОСОБА_10 грошові кошти, приблизно за місяць до подій. Після цього, ОСОБА_18 по телефону викликав автомобіль таксі. Перед тим як вийти з квартири ОСОБА_18 погрожував ОСОБА_16 ножем та наніс їй два удари в область обличчя. Приятель ОСОБА_18 на прізвисько « ОСОБА_22 » не брав участі в бесіді і не наносив будь-кому тілесні ушкодження, він весь час знаходився в кімнаті і грав з мобільним телефоном. Потім ОСОБА_18 примусив її і ОСОБА_17 вийти з квартири на вулицю, де знаходився автомобіль таксі. На вулиці всі сіли до автомобіля таксі, поїхали до ОСОБА_24 водосховища, по дорозі з банкомату з її карточки за допомогою пароля, який вона надала ОСОБА_18 , зняли грошові кошти в сумі 1600 гривень. Весь час перебування в автомобілі з метою передачі ними грошових коштів ОСОБА_18 висловлював погрози їй і Боровику, наносив удари ОСОБА_17 . Через деякий час їх висадили з машини біля будинку.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими суду, в лютому 2019 року, вона проходила стажування з метою подальшого працевлаштування в Євроломбарді по АДРЕСА_4 . До її функцій входило прийом техніки від громадян, перевірка її на предмет працездатності. Потім клієнту надається квитанція і укладається договір займу, після чого передаються грошові кошти. Анкетні дані клієнта зазначаються з паспорту або водійських прав. ОСОБА_14 знає як жителя міста Дніпрорудне, який неодноразово користувався послугами ломбарду. Після пред`явлення свідку Договору про надання фінансового кредиту №29589, пояснила, що дійсно 26 лютого 2018 року о 20-26 годині ОСОБА_14 прийшов до Євроломбарду, де за отримані грошові кошти в сумі 750 грн заклав мобільний телефон Prestigio PSP3552 DUO Muze H3. На наступний день ОСОБА_14 достроково повернув грошові кошти за договором і мобільний телефон Prestigio PSP3552 DUO Muze H3 йому був повернутий.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції показав, що ввечері 26 лютого 2018 року він разом з ОСОБА_6 випивали. В цей час ОСОБА_18 зателефонувала ОСОБА_16 , після чого вони з ОСОБА_18 пішли до квартири, де проживали ОСОБА_25 і ОСОБА_26 в будинку АДРЕСА_5 . Двері відкрила ОСОБА_12 , з її дозволу вони пройшли до квартири. ОСОБА_18 разом з ОСОБА_17 пішли на кухню, а він і ОСОБА_16 сиділи в кімнаті. Коли вони прийшли, будь-яких тілесних ушкоджень на ОСОБА_16 і ОСОБА_17 він не бачив. ОСОБА_18 і ОСОБА_17 спілкувалися недовго. Зміст розмови між ОСОБА_18 і ОСОБА_17 йому не відомий, ніхто нікого не бив та нічого не вимагав. Він весь цей час розмовляв з ОСОБА_16 . Після розмови ОСОБА_18 і він пішли з квартири. При цьому він не бачив, щоб ОСОБА_18 брав будь-який телефон. Також пояснив, що в цей же день він дійсно закладав мобільний телефон Prestigio в Євроломбард в м.Дніпрорудне, зазначений телефон можливо належить йому, у його власності перебувало багато мобільних телефонів різних марок, в тому числі марки Prestigio. На даний час він не має у власності мобільного телефону Prestigio, будь-яких документів про придбання телефону зазначеної марки не має.
Допитаний свідок ОСОБА_27 суду пояснив, що він працює завідуючим міжрайонним ортопедотравматичним центром Дніпрорудненської міської лікарні. Очевидцем події злочину він не був, 27 лютого 2019 року до нього за медичною допомогою після отриманих тілесних ушкоджень звернувся ОСОБА_10 , зі слів ОСОБА_10 в медичній документації ним було зафіксовано обставини отримання ним тілесних ушкоджень.
Також, судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка.

Так, згідно з рапортом ст.інспектора чергового СРПП №2 Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_28 , зареєстрованим в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за №737 від 27 лютого 2018 року (т.1 а.с.152), 27 лютого 2018 року о 12:30 годин до Дніпрорудненського ВП ГУНП в Запорізькій області по телефону надійшло повідомлення від медсестри прийомного покою ОСОБА_29 про те, що 27 лютого 2018 року за медичною допомогою звернувся ОСОБА_10 , діагноз: СГМ, алкогольне сп`яніння. Тілесні ушкодження отримав 26 лютого 2018 року приблизно о 20:00 годині, знаходячись за місцем мешкання від ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 лютого 2018 року (т.1 а.с.153), потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що 26 лютого 2018 року приблизно о 20:00 годині, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 з дозволу власників, «Кальоний» ОСОБА_30 шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном «PRESTIGIO» MUZE НЗ в корпусі золотистого кольору, вартістю 2199 гривень.
Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 лютого 2018 року (т.1 а.с.154), потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що 26 лютого 2018 року приблизно о 20:00 годині, в м.Дніпрорудне чоловік на ім`я ОСОБА_30 на прізвисько « ОСОБА_20 », знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 з дозволу господарів, здійснив напад на ОСОБА_10 та заволодів мобільним телефоном «PRESTIGIO».
Відповідно до протоколу огляду місця події від 27 лютого 2018 року (т.1 а.с.156-161), під час якого на підставі письмової заяви користувача житлового приміщення ОСОБА_12 проведений огляд квартири АДРЕСА_2 , в ході якого ОСОБА_12 пояснила, що з тумби в спальній кімнаті «Кальоний» ОСОБА_30 відкрито заволодів її мобільним телефоном «Престиж». В ході огляду з підлоги в кухонній кімнаті за допомогою ватного тампону вилучено речовину бурого кольору.
Постановою про долучення до кримінального провадження речових доказів від 27 лютого 2018 року (т.1 а.с.162), визнано речовим доказом по кримінальному провадженню речовину бурого кольору, 27 лютого 2018 року вилучену з квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до заяви потерпілого ОСОБА_10 долучено до матеріалів кримінального провадження фіскальний чек від 25 січня 2018 року про придбання мобільного телефону Prestigio PSP3552 DUO Muze H3 вартістю 2199 грн (т.1 а.с.164-165).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 лютого 2018 року (т.1 а.с.167-169) вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 впізнала на фотознімку під №2 чоловіка на ім`я ОСОБА_30 на прізвисько « ОСОБА_20 », який 26 лютого 2018 року близько 20:00 годин вчинив на неї та її співмешканця напад та заволодів телефоном.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 лютого 2018 року (т.1 а.с.170-172) вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 впізнав на фотознімку під №3 чоловіка на ім`я ОСОБА_30 , який 26 лютого 2018 року близько 20-00 годин вчинив на нього та його співмешканку напад та заволодів телефоном.
Відповідно до листа - відповіді Повного товариства «Ломбард « ОСОБА_31 та ОСОБА_32 » від 06 березня 2018 року №55/839/18 з додатком (т.1 а.с.173-175) на запит о/у СКП Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_33 , за даними обліково-реєструючої системи фінансових договорів ломбарду за 2018 рік, до відділення ломбарду в м. Дніпрорудне, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 25, за наданням фінансового кредиту звертався ОСОБА_14 26 лютого 2018 року о 20:26 годині під заклад мобільного телефону Prestigio PSP3552 DUO Muze H3. Тіло кредиту склало 750 грн. Договір про надання фінансового кредиту №29589. Строк дії договору 30 днів, тобто до 27 березня 2018 року. 27 лютого 2018 року ОСОБА_14 виконав умови Договору про надання фінансового кредиту №29589 від 26 лютого 2018 року достроково, у зв`язку з чим ОСОБА_14 повернутий предмет закладу - мобільний телефон Prestigio PSP3552 DUO Muze H3.
Згідно з висновком експерта №39Д від 14 квітня 2018 року (т.1 а.с.176-177), під час судово-медичної експертизи ОСОБА_12 , у неї виявлений набряк в лівій передвушній ділянці. Дане пошкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані пошкодження могли утворитися як при нанесенні удару тупим предметом, так й при ударі об такий предмет. В пошкодженні характерних особливостей травмуючого предмету не відобразилося. До таких предметів можуть були віднесені кулаки, взуті ноги тощо. Давність утворення пошкодження не суперечить строкам та обставинам, вказаним в постанові та самою потерпілою. Ударних впливів було не менше одного та нанесений з силою достатньою для причинення пошкодження.
Відповідно до висновку експерта №40Д від 14 квітня 2018 року (т.1 а.с.178-179), під час судово-медичної експертизи ОСОБА_10 у нього виявлені синець в області лівого ока, садно та крововилив на нижній губі зліва, рана та крововилив на верхній губі зліва, набряк лівої половини обличчя. Дані пошкодження як кожне окремо, так і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані пошкодження могли утворитися як при нанесенні удару тупим предметом (предметами), так й при ударі об такий предмет (предмети). В пошкодженні характерних особливостей травмуючого предмету (предметів) не відобразилося. До таких предметів можуть були віднесені кулаки, взуті ноги тощо. Давність утворення пошкодження не суперечить строкам та обставинам, вказаним в постанові та самим потерпілим. Вірогідніше всього, що пошкодження утворилися в один й той же час. Судово-медичних даних, які б дозволяли визначити послідовність нанесення ушкоджень немає. Ударних впливів було від одного до трьох та нанесені з силою достатньою для спричинення пошкоджень.
Згідно з протоколом огляду від 17 квітня 2018 року (т.1 а.с.180-183), в приміщенні службового кабінету СВ Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП за участю потерпілого ОСОБА_10 в присутності понятих слідчим оглянуто ДВД - диск з файлами з камер відеоспостереження відділення «Євро ломбарду», наданого ПТ «Ломбард Мохнатко С.О. та ОСОБА_32 », за допомогою стаціонарного комп`ютера відтворено відеозаписи з камер відеоспостереження, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав чоловіків, які перебували в приміщенні ломбарду 26 лютого 2018 року в період часу з 20:09 годин до 20:26 годин, один з яких є ОСОБА_6 , який 26 лютого 2018 року приблизно о 20:00 годині вчинив напад на нього, вимагав гроші в сумі 8000 грн і заволодів мобільним телефоном, який перебуває у користуванні його співмешканки ОСОБА_12 .
У відповідності з протоколом проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_12 (т.1 а.с.184-187) з носієм інформації ДВД диск, на якому міститься відеозапис зазначеної слідчої дії (т.1 а.с.211), потерпіла ОСОБА_12 в приміщенні Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в присутності понятих розповіла і показала, яким чином 26 лютого 2018 року чоловік на ім`я ОСОБА_30 на прізвисько « ОСОБА_20 » за місцем їх мешкання в квартирі АДРЕСА_2 вимагав гроші і спричинив тілесні ушкодження її співмешканцю ОСОБА_10 , висловлював на її адресу погрози та наніс удар долонею правої руки удар по обличчю, а також відкрито заволодів її мобільним телефоном.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16 квітня 2018 року (т.1 а.с.188-191) та протоколу додаткового слідчого експерименту від 17 квітня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с.192-195), з носіями інформації ДВД дисками, на яких міститься відеозапис зазначених слідчих дій (т.1 а.с.222, 223), потерпілий ОСОБА_10 в приміщенні Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в присутності понятих розповів і показав яким чином, 26 лютого 2018 року чоловік на ім`я ОСОБА_30 на прізвисько « ОСОБА_20 », за місцем їх мешкання в квартирі АДРЕСА_2 вимагав гроші і спричинив йому тілесні ушкодження, висловлював йому погрози та заволодів мобільним телефоном.
Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27 лютого 2018 року (т.1 а.с.196-197), ОСОБА_6 затриманий у порядку ст.208 КПК України 27 лютого 2018 року о 11:35 годин, в ході огляду підозрюваного нічого не вилучено.

Проаналізувавши досліджені докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, версія ОСОБА_6 , висунута на свій захист, цими доказами спростовується.

В свою чергу, показання потерпілих є послідовними та узгоджуються не тільки мі собою а й з іншими доказами, на які послався суд у вироку.

З огляду на викладене, ставити під сумнів достовірність показань потерпілих жодних підстав немає.

Більш того, потерпілі попередженні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Доводи обвинуваченого про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутній відеозапис, який підтверджував би той факт, що він знімав грошові кошти в сумі 1600 грн з банкомату з банківської картки потерпілої ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, не є слушними, оскільки, відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

В свою чергу, викрадення грошових коштів, що належать потерпілій ОСОБА_12 , ОСОБА_6 не інкримінується.

Також суд дав правильну оцінку показанням свідка ОСОБА_14 , визнавши їх недостовірними, оскільки ці показання суперечать не тільки решті доказів, в т.ч. показанням потерпілих, висновкам експертів, а й показанням самого обвинуваченого, який, виходячи з матеріалів справи, є приятелем вказаного свідка, тому свідок ОСОБА_14 намагається допомогти обвинуваченому таким чином уникнути від відповідальності за вчинене.

Показання свідка ОСОБА_13 , на які посилається сторона захисту, викладені вище, жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції, а навпаки їх підтверджують.

Те, що зі слів вказаного свідка, ОСОБА_14 неодноразово користувався послугами ломбарду, на думку колегії суддів, не спростовує того факту, що 26 лютого 2018 року останній здав до ломбарду телефон, що належав саме потерпілим, та яким до цього заволодів обвинувачений ОСОБА_6 під час розбійного нападу на потерпілих.

На викладене вказує сукупність досліджених доказів.

Окрім того, під час відтворення в судовому засіданні відеозапису з камер відео спостереження відділення «Євро ломбарду», наданого ПТ «Ломбард ОСОБА_31 та ОСОБА_34 », судом встановлено, що 26 лютого 2018 року безпосередньо після вчинення інкримінованих обвинуваченому дій, о 20 годині 09 хвилин до приміщення ломбарду зайшли два чоловіки свідок по справі ОСОБА_14 і обвинувачений ОСОБА_6 , під час спілкування з касиром ломбарду ОСОБА_14 отримав він неї грошові кошти, частину яких передав ОСОБА_6 , після чого вони обіймаються і залишають приміщення ломбарду.
Даними, які надані ПТ «Ломбард ОСОБА_31 та ОСОБА_34 », підтверджується, що 26 лютого 2019 року о 20 годині 26 хвилин під заклад мобільного телефону Prestigio PSP3552 DUO Muze H3 свідок ОСОБА_14 отримав кредит в сумі 750 грн, а 27 лютого 2018 року після затримання ОСОБА_6 о 14 годині 59 хвилин достроково виконав умови договору, у зв`язку з чим йому було повернуто мобільний телефон, що є предметом закладу.
Належність вказаного телефону потерпілим, підтверджується як їх показаннями так і наданим потерпілим ОСОБА_10 фіскальним чеком від 25 січня 2018 року про придбання мобільного телефону Prestigio PSP3552 DUO Muze H3, який міститься в матеріалах справи.
Те, що інкриміноване ОСОБА_6 діяння вчинено 26 лютого 2018 року, а до лікарні потерпілий ОСОБА_10 звернувся лише 27 лютого 2018 року о 12 годині 30 хвилин, не спростовує того факту, що останньому нанесені тілесні ушкодження саме 26 лютого 2018 року, що повністю узгоджується і з висновками експерта.

Так, у висновку експерта №40Д від 14 квітня 2018 року зазначено, що давність утворення пошкоджень, що виявлені у ОСОБА_10 , не суперечить строкам та обставинам, вказаним в постанові та самим потерпілим. Вірогідніше всього, що пошкодження утворилися в один й той же час…

Під час проведення судово-медичної експертизи експерт виходив з обставин справи (постанови слідчого) та з висновку експерта №27 від 28 лютого 2018 року, відповідно до яких 26 лютого 2018 року, потерпілому ОСОБА_10 було нанесено близько чотирьох ударів в область голови.

Твердження обвинуваченого про те, що під час допиту потерпілий неодноразово змінював свої показання, є необґрунтованими, оскільки суперечать матеріалам провадження.

Щодо показань потерпілого ОСОБА_10 , наданих на початку апеляційного розгляду, про те, що ОСОБА_6 вищевказаного розбійного нападу не вчиняв, телефоном не заволодівав та зазначеного телефону в нього взагалі не було, а ОСОБА_6 він обмовив під примусом працівників поліції, колегія суддів звертає увагу на таке.

Для перевірки вказаних доводів потерпілого до ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, апеляційним судом направлено відповідне повідомлення, на підставі якого 30 жовтня 2020 року до ЄРДР внесено відомості за №00000795 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України.

Згідно з постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у м.Мелітополі, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00000795 від 30 жовтня 2020 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України.

Як убачається з цієї постанови, під час досудового розслідування допитано у якості свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що, дійсно, відносно нього мало місце вчинення злочину з боку ОСОБА_6 на початку 2018 року. З приводу тиску на нього з боку працівників поліції під час досудового слідства та суду у кримінальному провадженні, де він є потерпілим, пояснив, що ніякого тиску ні на нього ні на його співмешканку ОСОБА_12 працівниками поліції та іншими учасниками процесу не здійснювалось. В той же час, його показання під час судового засідання в апеляційному суді проти працівників поліції надані ним під тиском знайомих ОСОБА_6 , які утримувалися разом з ним в слідчому ізоляторі м.Кривий ріг. На даний час він готовий давати правдиві показання, оскільки його життю та здоров`ю загрози немає.

Вказані показання ОСОБА_10 підтвердив при подальшому апеляційному розгляді, а також підтримав свої показання, надані під час судового розгляду в суді першої інстанції, зазначивши, що після внесених до законодавства змін він вже не боїться того, що на нього можуть впливати знайомі ОСОБА_6 .

Також, згідно з вищевказаною постановою про закриття кримінального провадження, під час досудового розслідування допитано свідка ОСОБА_35 , який брав участь у якості понятого під час проведення пред`явлення фотознімків для впізнання за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , та свідка ОСОБА_36 , який брав участь у якості понятого під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , які пояснили, що жодного тиску з боку працівників поліції чи інших учасників провадження не здійснювалось.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що обвинуваченим заподіяно лише легкі тілесні ушкодження потерпілим, а не злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, свого підтвердження не знайшли та спростовуються матеріалами провадження, а також показаннями самого потерпілого при апеляційному розгляді, які узгоджуються з іншими доказами.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що зібрані у провадженні докази є належними, допустимими та достатніми, та у своїй сукупності повністю підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій.

При цьому, попередня судимість ОСОБА_6 за вчинення розбійного нападу була врахована судом саме при кваліфікації дій обвинуваченого, а не як доказ, який підтверджує його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто положення ч.1 ст.88 КПК України судом не порушені, а доводи сторони захисту про протилежне, є безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, не працює, не одружений, проте проживає у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_37 , яка має малолітню доньку ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд не встановив.

Призначене обвинуваченому покарання, з огляду на його вид та строк (позбавлення волі на строк 7 років), на думку колегії суддів, неможна вважати надто м`яким.

Доводи апеляційної скарги прокурора правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував особу обвинуваченого, є безпідставними, оскільки суд в повній мірі ці відомості врахував, окрім того, врахував і фактичні обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Свої висновки суд належним чином вмотивував у вироку.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Оскільки колегія суддів залишає оскаржуваний вирок без змін, підстави для звільнення ОСОБА_6 з-під варти, як про це просить сторона захисту, відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 21 серпня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4