Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6758/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

10 листопада 2021 року суддя Житомирського апеляційного суду ОСОБА_2 , з секретарем судового засідання ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання начальника Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001389 від 02.12.2014 року,

щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.115, ч.2 ст.121 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
(в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_5
(в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:
Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі. На підстав ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання визначено у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання встановлено рахувати з 05.12.2014 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 05.12.2014 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів з моменту проголошення вироку, тобто до 14.11.2021 року.

Від начальника Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів.

Клопотання обґрунтоване тим, що зібрані в ході досудового розслідування докази про обставини вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів, свідчать про те, що ризики, передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Звертає увагу, що за віком ОСОБА_5 не є особою похилого віку та за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, може утримуватись в умовах СІЗО, раніше судимий, не маючи засобів для існування, може вчиняти інші злочини, за місцем проживання характеризується негативно.

Заслухавши прокурора, яка підтримала вказане клопотання, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі. На підстав ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання визначено у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

Враховуючи характер та обставини кримінальних правопорушень, спосіб позбавлення потерпілого життя, використані знаряддя вбивства, кількість, характер та локалізацію нанесених ушкоджень, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше був неодноразово судимим, уже відбував покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став та вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, колегія суддів дійшла до висновку про існування, на час постановлення ухвали, обґрунтованих підстав вважати, що наявні не абстрактні, а конкретні ризики можливості вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень та переховування від суду, та відповідно неможливості застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового засідання прокурор належним чином обґрунтував ризики, які передбачені статтею 177 КПК України та викладені в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, з чим погоджується колегія суддів. А саме, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 за віком не є особою похилого віку, за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, може утримуватись в умовах СІЗО, раніше судимий, не маючи засобів для існування може вчиняти інші злочини, за місцем проживання характеризується негативно, існує достатньо підстав вважати, що ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а саме, що ОСОБА_5 зможе переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На переконання колегії суддів, існуючі ризики не зменшились, їх запобігання неможливе без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання прокурора, в тій частині, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Як слідує з практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного (обвинуваченого) таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам та наявні достатні правові підстави для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.11.2021 року.

Враховуючи, що розгляд кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 неможливо закінчити до спливу строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто по 08 січня 2022 включно.

Керуючись ст.ст.197, 199, 401, 405 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання начальника Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме по 08 січня 2022 включно.

Строк дії ухвали по 08 січня 2022 включно.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: