Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/174/22 Головуючий у суді І-ї інстанції Антипової І.Л.
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
переглянула у письмовому провадженні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2022 року, якою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, без утриманців, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , але такого, що фактично за адресою реєстрації не проживає, раніше неодноразово судимого, останній раз:
-02.01.2002 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, звільнений умовно-достроково 11.02.2003 року;
-06.10.2003 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років десять місяців;
-30.11.2012 року вироком Малиновського районного суду м. Одеса за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки;
-09.12.2014 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки два місяці,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 31 березня 2022 року включно, із визначенням застави у розмірі 4 540 000 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні місцевого суду перебуває судова справа стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки судове провадження наразі не завершене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, зокрема, як можливість обвинуваченого уникнути суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, впливати на учасників процесу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що є особливо тяжким, особу неодноразово судимого та негативно характеризованого обвинуваченого.

Встановлено, що обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Одночасно визначено розмір застави, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у разі її внесення та звільнення з-під варти.

Із судовим рішенням судді не погоджується адвокат обвинуваченого ОСОБА_4 , і оскаржує його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу місцевого суду, обрати стосовно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, - у вигляді домашнього арешту цілодобово, змінити й розмір застави визначити розмір застави, який не перевищує розміру 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Відсутні докази причетності ОСОБА_5 до вчинення даного кримінального правопорушення; слідчим не доведено наявності у потерпілих в сейфі 180 000 доларів США, а без доведення такої суми викраденого ОСОБА_5 може обвинувачуватись у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; свідки не впізнали ОСОБА_5 як особу, яка перевозила сейф від дому потерпілих до гаражного кооперативу; наявні порушення кримінального процесуального закону при проведенні слідчим впізнання.

Відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України і відсутні докази про їх наявність, всі ризики є припущенням.

Обвинувачений не чинив спроб переховуватись від досудового розслідування та суду, з`являвся на всі виклики; свідки майже всі допитані.

Розмір застави, визначений судом, є необґрунтованим, не відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Як убачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 185 КК України /ЄУН 404/9135/21/.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути

оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане тільки за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом першої інстанції задоволено клопотання прокурора і продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Строк перебування під вартою обвинуваченого є недовготривалим, під вартою ОСОБА_5 перебуває з вересня 2021 року. У судовій справі провадиться судове слідство, призначаються та проводяться судові засідання.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна, кримінальне правопорушення є особливо тяжким, покарання за його вчинення передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Крім того, слід враховувати, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, в тому числі аналогічних кримінальних правопорушень, наявні ще два кримінальних провадження стосовно обвинуваченого на розгляді місцевих судів. На шлях виправлення ОСОБА_5 не виявляє прагнення стати, наявна схильність до протиправної поведінки, незаконного збагачення за рахунок чужого статку.

Обвинувачений зареєстрований, проте не проживає у м. Кропивницькому, проживає у іншому обласному центрі.

ОСОБА_5 не одружений, безробітний, сталого і легального джерела доходу не має, без утриманців, - відсутні міцні соціальні зв`язки.

Відтак, беручи до уваги наведене і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є об`єктивні підстави вважати про можливість ухилення обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи про відсутність ризиків спростовуються наведеним вище.

Доводи про відсутність доказів причетності ОСОБА_5 до вчинення даного кримінального правопорушення, не доведеності наявності у потерпілих в сейфі 180 000 доларів США, що впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, не впізнання свідками ОСОБА_5 як особу, яка перевозила сейф від дому потерпілих до гаражного кооперативу, наявність порушення кримінального процесуального закону при проведенні слідчим впізнання. наразі не можуть оцінюватись судом апеляційної інстанції, оскільки дослідження й оцінювання таких доводів захисту на даному етапі кримінального провадження є прерогативою суду першої інстанції; суд апеляційної інстанції обмежений перевіркою правильності та доцільності продовження судом першої інстанції запобіжного заходу стосовно обвинуваченого і встановлення дійсної наявності ризиків до того, розумності загального строку тримання під вартою обвинуваченого.

Доводи з приводу того, що розмір застави, визначений судом, є необґрунтованим, не відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України оцінюються наступним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Як встановлено вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчим суддею мотивовано своє рішення про визначення даного розміру застави, своє рішення слідчий суддя мотивував саме тим виключним випадком, коли застава у визначених законом межах не здатна забезпечити виконання обвинуваченим у вчиненні особливо тяжкого злочину ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків.

Враховано слідчим суддею виявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого (їх наведено вище), загальний розмір майнової шкоди, завдання якої інкримінується обвинуваченому, 5 000 000 гривень (викрадене майно на дану суму розслідуванням не віднайдено).

Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя, пославшись на положення ч. 4, ч. 5 ст. 182 КПК України, визначив розмір застави 4 540 000 гривень.

Тож, розмір застави, визначений слідчим суддею, відповідає положенням кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 406, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2022 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 31 березня 2022 року включно, із визначенням застави у розмірі 4 540 000 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3