Дата документу 26.08.2021 Справа № 334/4279/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4279/21 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11сс/807/690/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000032 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, про арешт майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки (серія та номер: 2696 від 05 грудня 2012 року), виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (рішення про державну реєстрацію 38763995 від 15 жовтня 2020 року),

за участю власника майна ОСОБА_8

ОСОБА_6 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000032 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, про арешт майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки (серія та номер: 2696 від 05 грудня 2012 року), виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (рішення про державну реєстрацію 38763995 від 15 жовтня 2020 року).

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що органом досудового слідства не доведена необхідність арешту квартири, оскільки не доведено існування обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України: відсутні докази підроблення будь-яких документів, вчинення у будь-якій формі шахрайських дій. Перереєстрація нерухомого майна (квартири) за новим власником за іпотечним договором без згоди попереднього власника сама по собі не створює склад кримінального правопорушення і може бути оскаржена в судовому порядку за правилами цивільно-процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та винести нове рішення, яким накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .
В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання слідчого, чим надав можливість ОСОБА_8 реалізувати її квартиру, що в подальшому унеможливить повернення їй цієї квартири. Апелянт вважає, що ОСОБА_8 разом з іншими особами злочинним шляхом переоформив вищевказану квартиру на себе.

Згідно з ухвалою слідчого судді, до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №000032 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Запорізького районного управління поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000032 від 14 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 жовтня 2020 року невідомі особи шахрайським шляхом, а саме шляхом обману, заволоділи майном, що належить ОСОБА_6 , чим завдали останній матеріальну шкоду.

В ході досудового розслідування в якості потерпілої було допитано ОСОБА_9 , яка пояснила, що 05 грудня 2012 року вона звернулася до ПАТ «Ерсте Банк» для взяття іпотеки на покупку квартири, про що заключила договір №014/ZB680X/2/001 та разом з іпотекою оформила кредитний договір на суму 138 400 грн.

Предметом іпотечного договору виступала квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після ліквідації банку «Ерсте Банк» його правонаступником став банк ПАТ «Фідобанк», до якого перейшли її кредитні зобов`язання та іпотечний договір. З 2012 по грудень 2019 року ОСОБА_6 справно платила щомісячні внески, передбачені кредитним договором, про що має відповідні квитанції.

В грудні 2019 року при спробі сплатити черговий щомісячний внесок, грошові кошти їй були повернуті. Для з`ясування причини повернення вона в телефонному режимі зв`язалася з банком, де їй відповіли, що її квартира 21 жовтня 2019 року мала виставлятися на відкриті торги на майданчику ТОВ «ЗАКУПКИ.ПРОМ.ЮА» і рахунок, на який вона мала сплачувати щомісячний внесок, у зв`язку з цим був закритий. До закінчення торгів щомісячні внески вона може не сплачувати, так як немає рахунку, на який ці внески можуть бути оплачені.

Переможцем вказаного аукціону став ОСОБА_8 , до якого перейшли права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, на момент переходу вимоги по кредитному договору сума невиплаченого зобов`язання складала 57 257 грн 80 коп.

З моменту проведення аукціону і по серпень 2020 року їй не приходило жодних вимог від ОСОБА_8 про погашення кредиту та не надано жодних реквізитів, на які можливо було би їх сплатити.

21 серпня 2020 року кур`єрською доставкою ОСОБА_6 було доставлено вимогу (відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо порушень умов кредитного договору та звернення у зв`язку з цим стягнення на майно.

У відповідь на вказану вимогу ОСОБА_6 відправила заяву з вимогою надати реквізити, на які вона має змогу зробити відрахування за кредитним договором, проте відповіді не отримала.

25 травня 2021 року ОСОБА_6 зробила запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстру прав власності на нерухоме майно, звідки дізналася, що право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було переоформлено на ОСОБА_10 , в зв`язку з чим і звернулася до поліції.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що протягом вже тривалого часу приймає участь в різноманітних торгах на платформі «Прозоро». У вересні-жовтні місяці 2019 року, переглядаючи сайт «Прозоро», він побачив, що незабаром відбудуться торги по лоту №СL3N011398 про відступлення права вимоги за кредитним договором. Вказаний лот виставлявся на продаж у зв`язку з наявністю заборгованості.

Також в ході вивчення цього лоту він зрозумів, що порушення вимог вказаного кредитного договору є підставою звернення стягнення за умовами іпотечного договору. Після перегляду вказаного лоту він вирішив прийняти участь у торгах і після їх проведення 21 жовтня 2019 року став їх переможцем. 05 листопада 2019 року він сплатив за вказаний лот 55 200 грн і 12 листопада 2019 року вказану перемогу на торгах було оформлено договором про відступлення права за договором іпотеки, укладеним між ним і «Фідобанком» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_11 .

З 12 листопада 2019 року по 2020 року жодних дій по вказаному кредитному договору не проводилося. За весь цей час ОСОБА_12 жодним чином з ним не зв`язувалася, щоб якимось чином погасити кредитне зобов`язання. Про проведення торгів вона могла дізнатися з сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », крім того вона в подальшому при спілкуванні вказувала, що їй було відомо про те, що її квартира виставлялася на торги.

Протягом 2020 року він відправив на адресу ОСОБА_12 декілька вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з тим, що існує заборгованість за іпотечним договором. Першу вимогу вона не отримала, а подальші вимоги вона отримала. Останню вимогу вона отримала 21 серпня 2020 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується її підписом на повідомленні про вручення поштового відправлення за №930.

Після цього 15 жовтня 2020 року ОСОБА_8 подав заяву до Центру надання адміністративних послуг, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 про реєстрацію права власності відповідно до ст.35, 37 ЗУ «Про Іпотеку».

Для цього ним було надано весь необхідний пакет документів, який він також долучив до матеріалів кримінального провадження.

21 жовтня 2020 року було зареєстровано право власності ОСОБА_8 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

17 червня 2021 він приїхав до вищевказаної квартири, щоб проводити ремонтні роботи, проте біля під`їзду була ОСОБА_12 , яка почала йому перешкоджати в цьому.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 1 частка на праві приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки (серія та номер: 2696 від 05 грудня 2012 року), виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (рішення про державну реєстрацію 38763995 від 15 жовтня 2020 року).

У судове засідання ОСОБА_6 не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день та час судового засідання, клопотань про відкладення розгляду провадження не подавала.

Від прокурора окружної прокуратури ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 без його участі, у зв`язку із занятістю у іншому процесі та неможливістю здійснення його заміни іншими прокурорами.

Заслухавши доповідь судді; власника майна ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та додатково зазначив, що за його заявою внесені відомості до ЄРДР за фактом вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, а саме: неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на підтвердження чого надав копію витягу з ЄРДР; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На думку колегії суддів, слідчим суддею ці положення закону враховані в повній мірі при розгляді клопотання.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про накладення арешту на квартиру, в якому зазначив, що з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , та якому належить 1 частина приватної власності на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Проте, клопотання слідчого про арешт майна не містить посилань на докази, а матеріали провадження і самих доказів, на підтвердження того, що вказане у клопотанні майно дійсно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
В клопотанні не обґрунтовано належним чином необхідність вказаного арешту, а містяться лише загальні посилання на положення закону. Окрім того, до клопотання не додано достатніх доказів на підтвердження існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, а саме заволодіння будь-якими особами шахрайським шляхом майном ОСОБА_6 .
В ході розгляду клопотання з наявних матеріалів слідчим суддею встановлено, що квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки. Слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що перереєстрація нерухомого майна (квартири) за новим власником за договором іпотеки без згоди попереднього власника сама по собі не може свідчити про можливе вчинення кримінального правопорушення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів та вважає, що лише показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_10 шахрайським шляхом перереєстрував на себе вищевказану квартиру, без їх ретельної перевірки слідчим шляхом та підтвердження іншими доказами не можуть бути достатньою підставою для втручання у права особи у спосіб, вказаний в клопотанні - шляхом накладення арешту на майно.
З матеріалів провадження не убачається, що будь-якій особі у цьому провадженні повідомлено про підозру, відповідно, цивільний позов у провадженні теж відсутній.
За таких обставин слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що законних підстав для накладення вищевказаного арешту немає.
Отже, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, не спростовують правильності висновків слідчого судді, оскільки ці доводи не підтверджуються наданими суду матеріалами провадження.
У зв`язку з викладеним, подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 у кримінальному провадження, внесеному до ЄРДР №0000032 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, про арешт майна, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки (серія та номер: 2696 від 05 грудня 2012 року), виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (рішення про державну реєстрацію 38763995 від 15 жовтня 2020 року), залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4