Провадження № 1-кс/686/112/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій просить, зобов`язати орган досудового розслідування внести до ЄРДР відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 07.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.162, 182,186, 364 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що звернувся до органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Однак, відомості в ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення не внесені.

З огляду на це, на думку особи, яка подала скаргу, слідчим допущено бездіяльність та не виконані вимоги ст.214 КПК України.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, у матеріалах скарги міститься заява про розгляд справи без його участі.

Уповноважена особа ГУНП у судове засідання не з`явилася, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується та особи, яка подала скаргу.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.
При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.
Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.
Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.
У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).
За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.
Зі змісту заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення слідує, що він вбачає кримінально карану поведінку у діях державного виконавця, який виконував судове рішення Новоушицького районного суду хмельницької області від 22.07.2020 (набрало законної сили 21.12.2020) про зобов`язання ОСОБА_3 повернути сина ОСОБА_4 30.10.2016 до місця проживання матері ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 стверджує, що державний виконавець всупереч Закону України «Про виконавче провадження» 30.11.2021 здійснив виконавчі дії за рішенням зобов`язального характеру із залученням працівників поліції та фактично незаконно відібрав дитину в готелі «Жайворонок» міста Берегово, Закарпатської області із застосуванням насильства до матері ОСОБА_3 його вітчима із викраденням особистих речей.
До Хмельницького міськрайонного суду із Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшли копії супровідних листів, згідно з якими звернення ОСОБА_3 направлялось спочатку до Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області (супровідний лист від 07.12.2021 №15058/121/24-2021.
У подальшому заява ОСОБА_3 була зареєстрована в ЄО Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області за № 15306 та направлена до Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області (супровідний лист від 23.12.2021 №Г-1815).
Оглядом судових рішень в Єдиному реєстрі судових рішень у справі №680/764/19, які стосуються обставин зобов`язання ОСОБА_3 виконання рішення суду про повернення дитини слідчий суддя установив, що ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 29.11.2021 у справі №680/764/19 (провадження №6/680/13/21) задоволене подання подання начальника Новоушицького відділу Державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) ОСОБА_6 про оголошення розшуку дитини ОСОБА_4 та постановлено оголосити розшук дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від19.01.2022 (провадження №4-с/680/1/22) встановлено , що 01 грудня 2021 року мати ОСОБА_4 ОСОБА_5 01 грудня 2021 року у присутності виконавчої групи та інших учасників виконавчого провадження отримала доступ до дитини та забрала сина.

Скаржник у поданій заяві зазначає виключно власні доводи, міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами.

Посилання ОСОБА_3 на те, що судом відмовлено саме у відібранні дитини, а зобов`язано його повернути дитину, не свідчить про неможливість проведення виконавчих дій державним виконавцем.

Аргументи скарги з посиланням на п.2 ч.3ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими виконавець у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника повинен був надіслати повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження не можуть бути взяті до уваги у якості підстави для наявності ознак кримінального правопорушення.

Указані обставини є фактично оскарженням дій державного виконавця та мають вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Ініціювання кримінального переслідування щодо особи за встановлених обставин, яка діяла у межах повноважень, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Залучення державним виконавцем під час проведення виконавчих дій працівників правоохоронних органів у зв`язку із розшуком дитини на підставі рішення суду, відповідає положенням закону.

Скарга ОСОБА_3 не містить інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, у тому числі незаконного проникнення до житла, зловживання владою, викрадення майна та нанесення тілесних ушкоджень.

Доводи, особи яка подала скаргу, про допущення бездіяльності та невиконання вимог частини 1 статті 214 КПК України після отримання його заяви про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

Керуючись положеннями статей 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1