Ухвала

іменем України
1 вересня 2021 року

м. Київ
Справа № 725/4997/20
Провадження № 51-3576 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 3 червня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 березня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Станівці Глибоцького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 187, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією майна.
Вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.
УхвалоюЧернівецького апеляційного суду від 3 червня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 , 9 серпня 2020 року близько 13 год 00 хв., переслідуючи корисливу мету, направлену на таємне викрадення чужого майна, шляхом відкриття вхідних дверей незаконно проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки умисно, повторно, таємно викрав телевізор марки «SHARP», модель «LC32S7E». Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 2400 грн. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Крім того, 6 жовтня 2020 року о 15 год. 16 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на літньому майданчику продовольчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту із потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, усвідомлюючи кримінально-каране значення своїх дій та бажаючи настання наслідків, підійшов до ОСОБА_7 та, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, раптово наніс ОСОБА_7 декілька ударів руками та ногами в область голови і тулуба, внаслідок чого останній втратив свідомість та отримав тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після чого ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи фізичну силу, протиправно заволодів матерчатою сумкою чорного кольору потерпілого ОСОБА_7 , в якій знаходилися: мобільний телефон марки «Huawei Honor 9 Lite», сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Samsung A 70», голубого кольору, гаманець коричневого кольору із вмістом банківської картки «Укргазбанк», що не становлять для потерпілого матеріальної цінності, а також особисті документи ОСОБА_7 , а саме: паспорт громадянина України (ІД картка); довідка про реєстрацію місця проживання особи № 23/3946 від 28.07.2020 року; картка платника податків; ксерокопія Додатку до диплому кваліфікованого робітника № НОМЕР_3 ; ксерокопія військового квитка серії НОМЕР_4 ; ксерокопія старого військового квитка серії НОМЕР_5 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ; 3 (три) фотокартки.Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 7636,67 грн. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій.

Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 убачається, що вона просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 в частині засудження його за ч. 2 ст. 187 КК України, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Мотивуючи свою скаргу, захисник вказує на те, що в діях засудженого ОСОБА_5 не має складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом, свідчили про вчинення ОСОБА_5 нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, оскільки він розпочав бійку з потерпілим через раптово виниклі неприязні відносини у відповідь на необґрунтовані звинувачення у крадіжці грошей, а заподіяні потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження не утворюють об`єктивну сторону розбою.
Крім того, на думку захисника, апеляційний суд, не перевіривши безпосередньо зібрані по справі докази, не спростувавши доводи апеляційної скарги, дійшов помилкового висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України.
Зважаючи на наведені обставини, покарання, призначене засудженому, як вважає захисник, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд не врахував, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, що є пом`якшуючими обставинами. До того ж, ОСОБА_5 за місцем тимчасового утримання та місцем відбування покарання характеризується позитивно, залучався до суспільно-корисної праці, мав ряд заохочень, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Крім того, стан здоров`я обвинуваченого є незадовільним, він має ряд хронічних захворювань, що підтверджується долученими до матеріалів провадження документами. Отже, на думку захисника, є підстави застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 69 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на її думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПКУкраїни на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , даних протоколів слідчих дій, висновків експертів та інших письмових доказів, наведених у вироку.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 , який будучи допитаний в ході судового розгляду, суду показав, що 6 жовтня 2020 року біля магазину по вул. Січових Стрільців в м. Чернівці він розпивав алкогольні напої разом із обвинуваченим. В подальшому у них виник конфлікт через кошти, після чого обвинувачений ОСОБА_5 почав наносити йому удари по обличчю та тілу, в результаті чого він втратив свідомість. У подальшому він виявив, що у нього зникла сумка, в якій було два мобільних телефони, гаманець та документи. Частина документів була знайдена працівниками поліції та йому повернута. Також суду показав, що з обвинуваченим він познайомився за день до конфлікту у будинку спільного знайомого ОСОБА_11 та у нього виникла підозра, що саме обвинувачений викрав гроші його тещі в розмірі 600 грн, про що він йому сказав, а ОСОБА_5 своєю чергою одразу ж ударив його, а потім, продовжуючи наносити тілесні ушкодження, викрав його речі.
Показання потерпілого та вказаних вище свідків узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні, зокрема протоколом огляду предмету, а саме ДВД-диску з камер відеоспостереження з магазину «Кемпінг» по вул. Січових Стрільців, 26-А в м. Чернівці, зі змісту якого вбачається літній майданчик, де за столом сидить група осіб чоловічої статі, біля 5 осіб, на одній лавці 3 особи і на іншій 2 особи. З першої лавиці, там де 3 осіб, по середині сидить особа чоловічої статі, одягнута у футболку синього кольору, яка о 14:16:55 встає та ударом лівої руки б`є особу чоловічої статі, що сиділа з правого боку від нього, що одягнута у сорочку з коротким рукавом сірого кольору, після чого наносить ще декілька ударів тій особі різними руками. О 14:17:00 особа падає з лавки спиною до землі та лежить на землі на животі, головою в правий бік діапазону камери, а ногами до приміщення коричневого кольору. В подальшому, о 14:17:13 особа № 1 зірвала із особи № 2 сумку чорного кольору, після чого продовжила наносити удари ногами в область голови особі № 2. Коли особа № 2 підвелась, то особа № 1 далі продовжила наносити удари руками особі № 2. В подальшому, о 14:17:44 особа № 1 знову ж таки повалила до землі особу № 2 та о 14:17:48 чотири рази б`є вказану особу правою ногою в область голови. О 14:18:08 особа № 1 бере з іншого столу сумку чорного кольору, яку перед тим зірвав з особи № 2, о 14:18:25 завдає ще одного удару ногою та йде в напрямку приміщення коричневого кольору.
При цьому, суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що з вказаного протоколу огляду ДВД-диску з камер відеоспостереження з магазину «Кемпінг» по вул. Січових Стрільців, 26А в м. Чернівці убачається, що обвинувачений під час здійснення нападу на потерпілого, наносячи декілька ударів потерпілому по різних частинах тіла, після того як потерпілий опинився на землі зриває з нього сумку чорного кольору, після чого продовжує ще наносити удари ногами в область голови потерпілого та після того, як потерпілий підвівся, продовжив ще наносити йому удари, поваливши на землю, а після того, як потерпілий перестає чинити будь-який опір, забирає попередньо зірвану з потерпілого сумку, завдає ще одного удару ногою та покидає місце вчинення злочину.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за такою ознакою, як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчиняла розбій.

Вказані ж у судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання. Суд врахував, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, є особою, яка раніше неодноразово була засуджена за вчинення корисливих злочинів.

При цьому обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , визнано судом щире каяття у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та фактичне часткове визнання злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 в судовому засіданні не встановлено.
Також при призначенні покарання судом враховано й дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що останній відповідно до характеристик з місць відбування покарання та місця тимчасового утримання характеризується позитивно, залучався до суспільно-корисливої праці, мав заохочення та до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
Крім того, при призначенні покарання враховано й стан здоров`я обвинуваченого, який є задовільний через наявність у обвинуваченого захворювань та необхідності у зв`язку із цими захворюваннями отримувати систематичний курс лікування.
Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України. Саме таке покарання суд вважав співмірним діянню і характеристиці особи та не вбачав підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням чи для застосування положень ст. 69 КК України.
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи захисника переглядалися в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
Так, апеляційний суд, посилаючись на вищевказані показання потерпілого, свідків, протоколи слідчих дій та висновків експертиз, зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України відповідають наведеному у вироку формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини і мотивів вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
При цьому колегія суддів апеляційного суду акцентувала на тому, що підстави початку виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим не бере до уваги, оскільки наслідки вказаного конфлікту призвели до розбійного нападу обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілого ОСОБА_7 та не спростовують факту вчинення насильницьких дій, які були небезпечними для життя та здоров`я останнього, поєднаних із заволодіння майном потерпілого.
Що ж стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів апеляційного суду правильно погодилася з рішенням місцевого суду, зазначивши, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в умовах ізоляції від суспільства, вважає його справедливим та таким, що відповідає санкції цієї статті, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів також наголошує, що згідно з наведеними у вироку даними, а саме відеозаписом на ДВД-диску, напад почався о 14:16:55 та закінчився о 14:18:25, а заволодів речами потерпілого о 14:17:13, тобто під час нападу, до його закінчення. Відповідно й намір на вчинення заволодіння під час нападу також передував моменту закінчення цього нападу.
А тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що кількість нанесених ударів потерпілому та їх локалізація, а також подальші дії обвинуваченого щодо майна потерпілого свідчать про виникнення у нього раптового умислу, направленого саме на напад з метою заволодіння чужим майном й, відповідно, спростовують нанесення тілесних ушкоджень виключно в рамках існуючого між потерпілим та обвинуваченим попереднього конфлікту та подальшого вчинення у відношенні потерпілого злочину, передбаченого ст. 186 КК України (грабежу).
Обґрунтованим також є й вищенаведений висновок суду апеляційної інстанції щодо правильності кваліфікації дії засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, вчиненими засудженим, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга захисника не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці

від 31 березня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 3 червня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3