Дата документу 16.11.2021
Справа № 334/9097/18
Провадження № 1-кс/334/1987/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000013 від 27.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000013 від 27.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у ході досудового розслідування встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 у справі № 332/1969/16-ц задоволено заяву ОСОБА_4 та встановлено факт проживання останнього з ОСОБА_5 . Опрацюванням відомостей, що розміщенні на офіційному веб-порталі «Судова влада України» встановлено, що ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу на зазначене рішення. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 12.07.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_6 частково задоволено, рішення Заводського суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 у справі № 332/1969/16-ц залишено без розгляду.

Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2016 у справі № 332/2978/16-ц задоволено позовну заяву ОСОБА_4 до Запорізької міської ради та визнано за позивачем у порядку спадкування за законом право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка при житті належала ОСОБА_5

14.09.2017 Запорізькою місцевою прокуратурою №3 до апеляційного суду Запорізької області було подано апеляційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2016 у справі № 332/2978/16-ц. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2018 апеляційну скаргу прокурора частково задоволено, рішення суду 16.09.2016 скасовано, справу направлено для розгляд по суті за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі №332/2978/16-ц від 19.07.2018 позовну заяву ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, третя особа: перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права на спадщину залишено без розгляду.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг ЗМР ОСОБА_7 13.10.2016 на підставі рішення суду №332/2978/16-ц зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості за ОСОБА_4 .

У подальшому, 29.11.2016 зазначена квартира відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 1568, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 , належить ОСОБА_9 .

Крім того, 22.05.2017 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 422, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_10 , право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_11 .

Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг від 01.11.2018 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.07.2017 по теперішній час; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.06.2017 по теперішній час.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначена квартира відповідно до договору купівлі-продажу серія та номер: 897, виданого 03.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_13 належить ОСОБА_14 .

Вказаний об`єкт нерухомості постановою прокурора від 09.11.2021 визнаний речовим доказом.

На підставі викладеного, з метою недопущення подальшого незаконного відчуження права власності на нерухоме майно та з метою забезпечення кримінального провадження на період проведення досудового розслідування, прокурор просить суд накласти арешт, шляхом заборони розпорядження та відчуження, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого належить ОСОБА_14 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Встановлено, що в провадженні СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000013 від 27.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, за фактом незаконного заволодіння квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Вказуючи, що в ході досудового розслідування встановлено наявність достатніх підстав вважати, що невстановлені особи здійснили незаконний продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та заволоділи грошовими коштами, отриманими від її продажу, прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказану квартиру з метою збереження квартири як речового доказу, недопущення подальшого незаконного відчуження права власності на нерухоме майно та з метою забезпечення кримінального провадження на період проведення досудового розслідування.

Викладені у клопотанні обставини, встановлені в ході досудового розслідування, та долучені матеріали кримінального провадження не підтверджують доводи прокурора щодо наявності підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.

Так, у витягу з ЄРДР зазначено про спричинення шкоди інтересам міської громади у великому розмірі. Про вчинення злочину організованою групою, про розмір спричиненої шкоди у клопотанні не йдеться, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо розміру спричиненої шкоди. Жодного судового рішення, на яке посилається прокурор у клопотанні, яке було б отримано і оформлено відповідно до вимог закону, до клопотання не додано.

З березня 2017 року досудове розслідування не визначилося з потерпілою особою у даному кримінальному провадженні та з об`єктом посягання - квартира чи грошові кошти, отримані від продажу квартири, як це зазначено в клопотанні.

Ухвалою слідчого судді від 07.12.2018 у даному кримінальному провадженні вже було задоволено клопотання прокурора і накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_11 .

У лютому 2019 року за результатами розгляду клопотання ОСОБА_11 слідчим суддею було скасовано арешт у вигляді заборони відчуження квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

З огляду на доводи клопотання та долучені матеріали, з того часу жодних слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному проваджені проведено не було.

Клопотання не обґрунтоване щодо можливості використання квартири як доказу у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, клопотання прокурора про накладення арешту задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 174, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000013 від 27.03.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Оголошення повного тексту ухвали о 16-00 год. 21.11.2021.

Суддя: ОСОБА_1