Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

30 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком, ухваленим у кримінальному провадженні під №0006469, внесеному до ЄРДР 06.09.2019 року щодо обвинуваченої:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, яка народилася у м. Київ, з вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні двох дітей, працюючої на посаді доцента кафедри діабетології Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді 4 000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 100 222,00 грн., а також моральну (немайнову) шкоду у розмірі 20 000 грн., всього 120, 222 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

05.09.2019 року приблизно о 08 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки технічно справного автомобіля марки «КІА Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Сержа Лифаря зі сторони пр. Маяковського у м. Києві, проїжджаючи регульоване перехрестя, в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та вчасно не відреагувала відповідним чином на її зміну. Так, при проїзді вказаного регульованого перехрестя ОСОБА_8 не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, виконала поворот ліворуч, при цьому не надала перевагу в русі мотоциклу «Yamaha RJ07», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу «Yamaha RJ07» ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки перелому великогомілкової кістки в дистальній третині діалізу зі зміщенням уламків, перелому латеральної кісточки з невеликим зміщенням уламків, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Згідно з обвинувальним актом порушення обвинуваченою ОСОБА_8 вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та отриманням потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги.

Прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у поданій скарзі просить: змінити вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21.04.2021року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України; за ч. 1 ст. 286 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500 грн.) без позбавленні права керувати транспортними засобами; у решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення, у поданій апеляційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд першої інстанції, не врахувавши вимоги ч. 2 ст. 5 КК України, застосував закон, який погіршує становище обвинуваченої, оскільки санкція ч. 1 ст. 286 КК України, у редакції, що діяла станом на дату вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у вигляді штрафу у розмірі від 200 до 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченої ОСОБА_8 ,у поданій скарзі просить: скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21.04.2021 року повністю та закрити кримінальне провадження №0006469 від 06.09.2019 року за ч. 1 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_8 ; цивільний позов ОСОБА_10 залишити без розгляду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що вирок місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та несправедливим, оскільки під час розгляду справи було допущено неповноту судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінальногопровадження.

Вказує на те, що в основу вироку місцевий суд поклав ряд доказів, які є недопустимими, а саме:
- протокол огляду місця події від 05.09.2019 року (вказану слідчу дію проведено з порушенням вимог КПК України та неуповноваженими на те службовими особами; у протоколі є невідповідність даних щодо характеристики дорожнього покриття та чисельності смуг у напрямку проведення огляду та у зустрічному напрямку; у доданій до протоколу таблиці не зазначено технічні характеристики фотоапарату, що використовувався при проведенні огляду, не вказано носія інформації, на який було збережено фотографії, а також відсутня інформація про застосування масштабної лінійки або електронної рулетки; матеріали справи не містять фото з місця, де сталася дорожньо-транспортна пригода, схема місця ДТП не відображає дійсних обставин даної пригоди; у додатку №2 до протоколу відсутня інформація про те, до якого саме протоколу відноситься цей додаток);
- відеофайли з відеозаписом ДТП (стороною обвинувачення не надано оригіналів відеозаписів ДТП та не підтверджено, що виготовлення копій вказаних відеозаписів здійснювалось слідчим або прокурором із залученням спеціаліста відповідно до вимог ч. 4 ст. 99 КПК України; лист слідчого Деснянського УП ГУПН у м. Києві ОСОБА_11 за вих. №49/6469 від 30.09.2019 року про надання відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто», які зафіксували ДТП, не містить відомості про вхідні реквізити (вхідний номер, дата), що підтверджується листом в.о. начальника Деснянського УП ГУПН у м. Києві №21099/125/49-2019; матеріали кримінального провадження не містять даних про звернення начальника Деснянського УП ГУПН у м. Києві за підписом начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві до власника, розпорядника чи адміністратора комплексної системи відеоспостереження міста Києва щодо надання відеозапису з камер відеоспостереження системи «Безпечне місто»);
- висновок комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи №12-1/2248-23-3/249 від 28.10.2019 року (дослідження експерта ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема, на копіях відеофайлів із відеозаписом ДТП, що містяться на СD-диску; 23.09.2019 року слідчим ОСОБА_11 на адресу експертної установи направлено матеріали кримінального провадження разом із СD-диском із копією відеозапису ДТП, який він міг отримати не раніше ніж 30.09.2019 року; справний технічний стан автомобіля «Kia Sportage» та мотоциклу «Yamaha RJ07» підтверджується листом слідчого ОСОБА_11 №16623/125/49-2019 від 14.10.2019 року; при проведенні дослідження експерт використовував застарілі інформаційні джерела та не перевірив технічні умови та технологію отримання відеозаписів, на яких зафіксована ДТП);
- показання головного судового експерта відділу автотехнічних досліджень лабораторії автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_12 , який зазначив, що експертиза технічного стану транспортних засобів у даному кримінальному провадженні не проводилась, а несправний технічний стан міг вплинути на результати проведеної ним експертизи;
- показання завідувача відділу фототехнічних та портретних досліджень лабораторії досліджень у сфері інформаційних технологій Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_13 про те, що йому невідомо, що він досліджував оригінал чи копії відеофайлів із відеозаписом ДТП;
- показання слідчого СВ Деснянського УП ГУПН в м. Києві ОСОБА_11 , який не є свідком у розумінні ст. 65 КПК України та обставини, що підлягають доказуванню під час даного кримінального провадження, стали йому відомі лише під час проведення ним досудового розслідування. Крім того, місцевий суд вийшов за межі свої повноважень, оскільки викликав із власної ініціативи для допиту в якості свідка слідчого ОСОБА_11 .

Додатково апелянт наголошує на тому, що потерпілий ОСОБА_10 звернувся до страхової компанії з вимогою про виплату йому страхового відшкодування, проте пред`явив ще позовні вимоги безпосередньо до обвинуваченої ОСОБА_8 . Разом з цим зазначений потерпілим розмір понесених витрат на реабілітацію нічим не підтверджується, зокрема, потерпілий ОСОБА_10 не надав довідку лікаря про те, що йому рекомендовано дієтичне харчування та прийом вітамінних комплексів. Поміж іншого, до матеріалів справи надано копії документів на англійській мові без офіційного перекладу. Також звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів обґрунтованості розміру завданої моральної шкоди та доказів щодо наявності душевних та фізичних страждань. Окрім цього, всупереч вимогам ст. 95 ЦПК України копії документів, що додані до цивільного позову, не засвідчені належним чином.

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив їх задовольнити та не підтримав апеляційну скаргу сторони захисту; думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту; думку потерпілого, який не підтримав подані апеляційні скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, колегія суддів прийшла до висновку, про задоволення апеляційної скарги прокурора та відмови в задоволенні апеляційної скарги захисника, з наступних підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, наведених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах.

Такі висновки суду першої інстанції в цілому відповідають фактичним даним, які підтверджуються наступними доказами:

- даними, що містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.09.2019 року, складеному старшим слідчим СУ ГУ Національної поліції у м. Києві майором поліції ОСОБА_14 , за участю слідчого Оболонського УПГУНП у м. Києві ОСОБА_15 , понятих: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також у присутності водія ОСОБА_8 ;

- даними Схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка складена у присутності водія ОСОБА_8 , за участю слідчого Оболонського УПГУНП у м. Києві ОСОБА_15 , понятих: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також у присутності водія ОСОБА_8 , та ними підписана;

- даними постанови про визнання речового доказу та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 01.10.2019 року, згідно якої CD-диск із записом камер відеоспостереження перехрестя вулиць Бальзака та Градинської м. Києва від 05.09.2019 року, що був витребуваний за запитом із столичної відео-системи «Безпечне місто» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0006469, приєднано його до матеріалів кримінального провадження для зберігання його при матеріалах провадження;

- даними протоколу огляду речових доказів від 01.10.2019 року, згідно якого слідчим Деснянського УПГУНП у м. Києві ОСОБА_11 було проведено огляд речового доказу CD-диску із відеозаписом, що був витребуваний за запитом слідчого за вих. № 49/6469 від 30.09.2019 року із столичної відео-системи «Безпечне місто»;

- даними висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/2248-23-3/249 від 28.10.2019 року;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 042-1863-2019 від 15.10.2019 року;

- показаннями головного судового експерта відділу автотехнічних досліджень лабораторії автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_12 щодо роз`яснення складеного ним висновку № 12-1/2248-23-3/249 від 28.10.2019 року, який показав суду, що матеріалів та вихідних даних для проведення експертизи, йому було достатньо; за вихідними даними обидва транспортні засоби були у справному стані; експертиза щодо технічного стану транспортних засобів не проводилась; несправний технічний стан транспортних засобів може вплинути на результат проведеної ним експертизи;

- показаннями завідувача відділу фототехнічних та портретних досліджень лабораторії досліджень у сфері інформаційних технологій Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_13 щодо роз`яснення складеного ним висновку № 12-1/2248-23-3/249 від 28.10.2019 року, який показав суду, що матеріалів та вихідних даних для проведення експертизи, йому було достатньо; при цьому, йому невідомо оригінал чи копія носія, на яку містяться файли для дослідження, було надано на проведення експертного дослідження, так як вони досліджують те, що по факту надано до експертної установи;

- показаннями допитаного в якості свідка слідчого СВ Деснянського УПГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , який суду показав, що на місце дорожньо-транспортної пригоди 05.09.2019 року він не виїжджав, хто зі слідчих виїжджав він не пам`ятає. Автотехнічна експертиза у кримінальному провадженні не проводилась, так як потреби не було, ніхто з учасників не заявляв клопотання про її проведення, слідчий зі свого досвіду може оцінити технічну справність транспортного засобу. Копію відеозапису з камер відеоспостереження з системи «Безпечне місто» ним у встановленому законом порядку було отримано шляхом направлення відповідного запиту до уповноваженої особи, при цьому він надав носій, на якій йому було скопійовано відео файли, хто саме робив копіювання, не знає. Чому запит на отримання відео файлів датований 30.09.2019 року, а супровідний лист про направлення експерту даний файлів - 29.09.2019 року пояснити не може.

Окрім того, встановлені судом першої інстанції обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджуються переглянутими у судовому засіданні відео файлами, які містяться на CD-R-диску, жовтого кольору, з маркуванням «VS CD-R 700Mb 80mіп 52х», на якому барвником чорного кольору нанесено надписи «ДТП 05.09.19 вул. Бальзака - вул. Градинська». При відкритті вмісту диску на персональному комп`ютері було встановлено, що на ньому містяться два відео-файли з камер відеоспостереження з системи «Безпечне місто».

Суд визнав належними та допустимими доказами: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.09.2019 року; Схему пригоди; Протокол огляду речових доказів від 01.10.2019 року; CD-диск із записом камер відеоспостереження перехрестя вулиць Бальзака та Градинської м. Києва від 05.09.2019 року, що був витребуваний за запитом із столичної відео-системи «Безпечне місто»; висновок експерта № 12-1/2248-23-3/249 від 28.10.2019 року; висновок експерта № 042-1863-2019, та приходить до висновку, що дані докази отримані з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

При цьому суд враховував, що не погоджуючись із висновком комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/2248-23-3/249 від 28.10.2019 року, та вважаючи даний доказ недопустимим за доктриною «плодів отруйного дерева», стороною захисту жодних клопотань про призначення повторної судової експертизи суду не заявлено.

Крім того, судом критично оцінено показання обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що ДТП, яка мала місце 05.09.2019 року, трапилась саме з вини потерпілого ОСОБА_10 , який в порушення п.п. 12.3, 12.4 ПДР України, не вибрав безпечну швидкість руху, та при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

При цьому з оскаржуваного вироку убачається, що згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про повну доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, та обґрунтовано визнав її винуватою у вчиненні даного кримінального правопорушення. Такий висновок суд першої інстанції належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої, слід зазначити наступне.

Захисник в апеляційній скарзі вказує на те, що в основу вироку місцевий суд поклав ряд доказів, які є недопустимими, а саме: протокол огляду місця події від 05.09.2019 року, однак колегія суддів не погоджується з зазначеним, оскільки зазначений доказ було отримано з дотриманням вимог кримінального-процесуального закону.

З приводу інших доводів, а саме доказів, які адвокат вважає недопустимими: відеофайли з відеозаписом ДТП; висновок комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи №12-1/2248-23-3/249 від 28.10.2019 року, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки були розглянуті в суді першої інстанції та відображені в мотивувальній частині рішення суду, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження захисника з приводу того, що потерпілий ОСОБА_10 звернувся до страхової компанії з вимогою про виплату йому страхового відшкодування, проте пред`явив ще позовні вимоги безпосередньо до обвинуваченої ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки як вірно зазначив суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), отже, позивач може звернутися до страхової компанії про отримання відшкодування. В разі відмови у виплаті, цивільний позивач може звернутися безпосередньо з вимогами у рамках цивільного провадження.

Зазначені доводи захисника з приводу того, що зазначений потерпілим розмір понесених витрат на реабілітацію нічим не підтверджується, зокрема, потерпілий ОСОБА_10 не надав довідку лікаря про те, що йому рекомендовано дієтичне харчування та прийом вітамінних комплексів, були предметом розгляду в суді першої інстанції та як наслідок, суд не задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Не є визначальними доводи захисника з приводу того, що матеріали кримінального провадження не містять доказів обґрунтованості розміру завданої моральної шкоди та доказів щодо наявності душевних та фізичних страждань, оскільки при визначені розміру моральної шкоди завданої потерпілому, суд першої інстанції, врахував: тривалі душевні страждання, негативні емоції та переживання з приводу ушкодження його здоров`я та пошкодження майна; порушення звичайного способу життя ОСОБА_10 та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також обставини, при яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості та глибину його страждань, та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення цивільного позову потерпілого та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 20 000 гривень.Отже, розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди стягнутої з обвинуваченої на користь потерпілого, відповідає вимогам законодавства, визначений з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та є співрозмірним завданій шкоді, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів на підтвердження суми моральної шкоди завданої потерпілому, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи захисника, які зазначені в апеляційній скарзі, не зайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є підставами для скасування вироку суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість ОСОБА_8 у порушенні нею як особою, яка керувала транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, і її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону, то вони є слушними.

За змістом ч. ч. 1, 2, 3 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з вироку, суд визнав ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначив їй покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення обвинуваченою було вчинено 05.09.2019 року. На той час ст. 286 КК України діяла в редакції закону № 586-VI від 24.09.2008, відповідно до якої санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачала покарання у виді штрафу в розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020 року, було змінено санкцію ст. 286 КК України, а саме санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, із урахуванням положень ст. ст. 4, 5 КК України до обвинуваченої повинні застосовуватись положення ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 586-VI від 24.09.2008), оскільки законом від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020 року, погіршувалось становище обвинуваченої, а тому цей закон не має зворотної сили і не поширюється на обвинувачену.

Враховуючи викладене, вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року ОСОБА_8 аївни в частині призначеного покарання підлягає зміні, а покарання

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста К ОСОБА_6 овича, задовольнити.

Апеляційну скаргу адво ОСОБА_7 овича, який діє у захист прав та інтересів обвинувач ОСОБА_8 аївни, залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0006469, внесеному 06.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,ОСОБА_8 аївни за ч. 1 ст. 286 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Вва ОСОБА_8 аївну засуджену за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 586-VI від 24.09.2008) до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І: