ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2551/21 Справа № 185/8146/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника Моторного (транспортного) страхового бюро України за довіреністю адвоката ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Казані республіки Татарстан, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0001223,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_10 ,
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_12 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з Моторно- транспортного страхового бюро України відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, та з ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди та процесуальних витрат, - задоволений частково та стягнуто на користь потерпілого вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті пошкодження транспортного засобу, у розмірі 3256,60 гривень, на лікування - у розмірі 31252,19 гривень та моральну шкоду - у розмірі 1500 гривень.

Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_7 з ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 30000 гривень та витрати на залучення експерта у розмірі 1000 гривень.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 21.07.2020 року приблизно о 23:35 годині в темний час доби, в умовах необмеженої видимості по освітленій ділянці дороги, керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28.09.2019 року належить ОСОБА_13 , зі швидкістю 15 кілометрів на годину, рухався по крайній лівій смузі руху проїзної частини вулиці Центральна у м.Павлограді Дніпропетровської області від вулиці Соборна та наближався до вулиці Шевченко, маючи намір у подальшому виконати поворот праворуч та продовжити рух у напрямку вулиці Полтавська. Обвинувачений ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, перед зміною напрямку руху праворуч не переконався у безпеці виконання маневру, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, а саме скутеру марки «Fada» без державного номерного знаку під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , який рухався по крайній правій смузі по вулиці Центральна від вулиці Соборна у напрямку вулиці Дніпровська. В процесі подальшого зближення зазначених транспортних засобів на перехресті вулиці Центральна - вулиці Шевченко у м. Павлограді трапилося зіткнення передньої правою частиною автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 у ліву бічну частину скутера марки «Fada». В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій скутера «Fada» потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано, що «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали. Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого водію скутера потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні.

В апеляції:
- обвинувачений просить вирок в частині призначеного покарання та цивільного позову потерпілого скасувати та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у вигляді обмеження волі, якщо протягом іспитового строку 1 рік він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 10000 грн.
В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог вказує, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та своєї винуватості, вказує на те, що суд не повною мірою дотримався вимог закону та незважаючи на інші, більш м`які основні види покарань, передбачені санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд призначив покарання у виді арешту на строк 4 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Посилається на те, що враховуючи обставини вчинення злочину, його тяжкість та ступінь суспільної небезпеки, повне визнання вини, щире каяття, а також те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, що дозволяє призначити покарання з випробуванням із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Зазначає, що позивач не мотивував належним чином заподіяну йому моральну шкоду та не надав суду достатніх доказів на підтвердження зазначеного ним розміру цієї шкоди.
- прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді арешту на строк 4 місяці з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вирок підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_5 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що суд при призначенні покарання не повною мірою взяв до уваги, що обвинувачений вчинив злочин, надаючи послуги таксі, в тому числі й свідку ОСОБА_14 , а тому призначення більш суворої міри додаткового покарання сприятиме значному зменшенню ризику виникнення аварійних ситуацій за участю водія ОСОБА_5 , в тому числі й тих, які можуть кваліфікуватися за ст. 286 КК України.
Поведінка обвинуваченого під час судового розгляду, а саме намагання довести винуватість потерпілого у вчиненні ним кримінального правопорушення, та відсутність будь-якого каяття у вчиненому свідчать про те, що обвинувачений схильний до вчинення інших кримінальний правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що свідчить про необхідність призначення більш суворої міри додаткового покарання.
Тяжкість спричинених злочином наслідків, що виразилась у середньої тяжкості тілесних ушкодженнях, нанесених потерпілому, та довготривалому процесі реабілітації останнього, у сукупності з відсутністю будь-якого відшкодування обвинуваченим витрат, здійснених потерпілим під час його лікування, та відсутністю обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , вказують на те, що судом недостатньо враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення.

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого та стягнути на користь ОСОБА_7 з Моторного транспортного страхового бюро України 6672,60 грн. в рахунок відшкодування спричиненої шкоди майну, 5000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю.
Стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_5 95000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 2000 грн. витрат за надання правничої допомоги.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд необґрунтовано стягнув з МТСБ України тільки 1500 грн., що є меншим розміром моральної шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, встановленого ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не відповідає принципам розумності, справедливості та обставинам кримінального провадження. Вказує, що потерпілий після ДТП тривалий час лікувався, переніс декілька операцій, що підтверджується медичними документами, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень фізичні та душевні страждання мали тривалий характер.
Зазначає, що суд необґрунтовано зменшив розмір матеріальної шкоди до 3256,60 грн., завданої ушкодженням транспортного засобу, належного потерпілому.
Посилається на те, що суд необґрунтовано частково задовольнив вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди, оскільки засуджений після ДТП жодного разу не провідував потерпілого у лікарні, не надав ніякої допомоги на лікування, за весь час досудового розслідування та судового розгляду не вибачився за скоєне, не намагався відшкодувати шкоду, яку спричинив потерпілому. А з урахуванням протиправної поведінки засудженого, ступеня його вини, тривалого характеру фізичних та душевних страждань, стягнення з засудженого 30000 грн. моральної шкоди є заниженим розміром, який не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Крім того, вважає, що судом необґрунтовано відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу.

- представник Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині вирішеного цивільного позову та відмовити у його задоволенні.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що потерпілий мав би право на отримання морального відшкодування у випадку наявності підстав, передбачених підпунктами г та ґ п. 41.1 та підпунктом в п. 41.2 ст. 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У даній справі такі підстави відсутні, оскільки позивач звернувся з позовною заявою на підставі підпункту а п. 41.1 ст. 41 цього Закону.
Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, подані на підтвердження лікування потерпілого, та помилково включив витрати, які жодним чином не можуть бути пов`язані з ДТП.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що регламентна виплата становить вартість відновлювального ремонту, що прямо суперечить спеціальному Закону України № 1961-ІV.
На момент настання ДТП транспортний засіб Фада, яким керував ОСОБА_7 , не було забезпечено договором обов`язкового страхування.
30.08.2021 року представником потерпілого адвокатом ОСОБА_8 подані заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого та представника Моторного (транспортного) страхового бюро України.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого зазначає, що посилання ОСОБА_5 на врахування щирого каяття та визнання своєї вини є способом уникнення відповідальності за вчинене. Вимога про зменшення розміру моральної шкоди до 10000 грн., посилаючись, що він не працює та і нього хвора мати, свідчить про відсутність щирого каяття, оскільки обвинувачений не визнає вимог потерпілого у заявлених розмірах, не вчинив жодних дій щодо добровільного відшкодування завданої потерпілому шкоди. Вважає, що доводи щодо не підтвердження документально розміру моральної шкоди є хибними та є способом ухилення від відповідальності за спричинену шкоду, враховуючи, що потерпілий втратив можливість працювати та отримувати дохід, тривалий час лікувався та проходив реабілітацію для поновлення працездатності та життєздатності, тривалий час відчував фізичні та душевні страждання, в тому числі, пов`язані з протиправною поведінкою обвинуваченого, який не визнавав свою провину та перекладав відповідальність за скоєння ДТП на потерпілого.
В запереченнях на апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України зазначає:
- щодо відшкодування витрат на лікування: часткове невизнання цих витрат не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цілому;
- щодо відшкодування моральної шкоди: МТСБ України безпідставно не визнає стягнутого розміру моральної шкоди, тоді як суд стягнув розмір значно менший, ніж регламентовано ст. 26-1 Закону України № 1961.
- щодо відшкодування витрат за пошкоджений транспортний засіб потерпілого: ст. 41 Закону України № 1961 визначає, що МТСБ України відшкодовує шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу потерпілого у разі, якщо винна особа не має страхового полісу. Доводи про те, що суд стягнув витрати на відновлювальний ремонт без урахування зносу транспортного засобу є неспроможними.

Заслухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, заперечували проти апеляційних скарг, поданих прокурором та представником потерпілого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, представника потерпілого, яка заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого та представника МТБС України, підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги та апеляційної скарги, поданої прокурором, обговоривши доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за фактичних обставин злочину, місця, часу, способу вчинення та інших обставин, встановлених місцевим судом і викладених у цьому вироку сторонами кримінального провадження не оскаржується, апеляційний суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого та вирішення цивільних позовів.
Доводи обвинуваченого щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, призначення явно несправедливого покарання через його суворість та доводи прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_15 покарання є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.
Так, судове рішення відповідно до ст. 370 КПК повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.
Так, суд першої інстанції за сукупністю обставин при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії неумисних нетяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, оскільки в результаті злочину у потерпілого виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у зв`язку з чим наявний довготривалий процес його реабілітації, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме, який на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, не працює, раніше не судимий, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, а також невизнання останнім своєї вини, думки потерпілого стосовно можливого покарання, який сподівався на суворе покарання, відсутність будь-якого каяття, не встановив обставин, що обтяжують покарання, та його пом`якшують, у зв`язку з чим дійшов вмотивованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише при призначенні реального покарання у вигляді арешту в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини КК України із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції статті, яке за ч. 1 ст. 286 КК України підлягає обов`язковому застосуванню.
За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого. А тому покарання, призначене судом першої інстанції, як основне, так і додаткове, не є мягким, як і не є суворим.
Доводи обвинуваченого щодо неврахування місцевим судом його щирого каяття та повного визнання вини разом з позитивними характеристиками, що дозволяє застосувати до нього положень ст. 75, 76 КК України, є хибними, оскільки підстави для їх застосування відсутні.
Так, з ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Обов`язковою умовою застосування ст. 75 КК України є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Доводи обвинуваченого про його щире каяття та повне визнання своєї вини не підтверджуються матеріалами провадження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину має знаходити своє відображення в матеріалах кримінального провадження та, як прояв суб`єктивної поведінки обвинуваченого, має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.
Згідно з оскарженим вироком, ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав, причиною зіткнення вважав те, що потерпілий на скутері рухався в стані алкогольного сп`яніння без увімкненого світла фар з перевищенням дозволеної швидкості в місті. З показів потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що обвинувачений за весь час не вибачився, матеріальної допомоги не надавав, при призначенні покарання сподівався на його суворість.
Таким чином, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75, 76 КК України, колегія суддів не вбачає, а такі твердження обвинуваченого свідчать про намір уникнути покарання за вчинене.
Доводи представника потерпілого щодо необхідності стягнення з МТСБ в рахунок відшкодування спричиненої шкоди майну в розмірі 6672,60 грн., в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю в розмірі 5000 грн. є хибними з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції вмотивовано дійшов висновку про те, що оскільки вартість відновлювального ремонту, пошкодженого скутера марки Fada, яка складає 6672,60 грн., значно більше його вартості, такі вимоги задоволенню не підлягають. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 112/20 від 20.11.2020 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику скутера марки Fada потерпілому ОСОБА_7 , складає 3256,60 грн.. Саме ця сума матеріального збитку й була обґрунтовано стягнута на користь потерпілого.
Вирішуючи питання про правильність вирішення судом першої інстанції цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди за доводами представника потерпілого, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибину, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних тривалим лікуванням, відновленням здоров`я, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, саме суму в розмірі 30000 грн., врахувавши при цьому принцип розумності та справедливості, з чим погоджується й колегія суддів.
Надаючи оцінку обставинам провадження, колегія суддів вважає, що вимога представника потерпілого щодо необхідності стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 95000 грн. та вимога обвинуваченого щодо необхідності стягнення з нього розміру моральної шкоди у сумі 10000 грн. є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що визначений судом першої інстанції розмір в сумі 30000 грн. відповідає понесеним моральним втратам потерпілого та ця сума буде справедливою по відношенню до нього, у зв`язку з чим доводи представника потерпілого в цій частині є невмотивованими та такими, що що не місять достатніх доказів на підтвердження зазначеного ним розміру цієї шкоди.
Що стосується доводів представника потерпілого щодо необхідності стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки розрахунок наданих адвокатом ОСОБА_8 послуг не наданий, ні в договорі, ні в позовній заяві не доведено обґрунтованість витрат на таку допомоги, часу витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, вартості цих робіт, заявлені витрати на правничу допомогу не доведені документально, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, під час апеляційного перегляду адвокатом також не надані належні та допустимі докази, в тому числі, розрахунки, які підтверджують заявлені витрати на правничу допомогу, у зв`язку з чим такі доводи представника потерпілого є неспроможними.
Доводи представника МТСБ України щодо безпідставності стягнення з МТСБ України морального відшкодування колегія суддів вважає обґрунтованими, а доводи щодо помилкового включення витрат, не пов`язаних з лікуванням потерпілого, - частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Так, правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон № 1961-ІV).
Згідно до ст. 26-1 вказаного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами г, ґ п. 41.1 та підпунктом в п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Оскарженим вироком встановлено, що на момент інкримінованих подій цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 не була застрахована, у зв`язку з чим згідно з п. 41.1 ст. 41 Закон № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Оскільки потерпілий звернувся до МТСБУ на підставі підпункту а п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-ІV, який не входить до переліку, встановленому у ст. 26-1 вказаного Закону, відповідно до якого можливо стягнення моральної шкоди потерпілому, висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення такої шкоди у розмірі 1500 грн. є хибним.
Судом першої інстанції встановлено, що потерпілим в результаті ДТП отримані тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад 3 тижні.
Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961-ІV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Доводи представника МТСБУ щодо безпідставності включення судом першої інстанції до витрат на лікування благодійних внесків на загальну суму 2000 грн. є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Інші доводи щодо хибного включення медичних препаратів до витрат на лікування, а саме, медичних препаратів цитрамон, аскорбинка, обліпихова олія, тайфун екстра, присипка дитяча, які на думку представника не пов`язані з лікуванням після ДТП, є безпідставними через необґрунтованість.
Таким чином, колегія суддів вважає, що з МТСБУ на користь потерпілого ОСОБА_7 підлягає стягненню шкода, пов`язана з його лікуванням, за виключенням благодійних внесків у розмірі 2000 грн., що становить 29252,19 грн.
Доводи представника потерпілого щодо необхідності стягнення з МТСБУ додатково шкоди, завданої здоров`ю ОСОБА_7 в розмірі 5000 грн., є необґрунтованими через недоведеність.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника МТСБ України задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора, представника потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України за довіреністю адвоката ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 з Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 з Моторне (транспортне) страхове бюро України вартість шкоди, пов`язаної з його лікуванням у розмірі 29252,19 грн. (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві грн. 19 коп.) та шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, у розмірі 3256,60 грн. (три тисячі двісті п`ятдесят шість грн. 60 коп.).
В частині стягнення моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_7 , з Моторне (транспортне) страхове бюро України, відмовити.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4