Дата документу 13.12.2021 Справа № 317/3002/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3002/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1699/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 6 вересня 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 2 стягнень та 3 заохочення, на виробництві установи працював лише з вересня 2020 року по березень 2021 року, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що невизнання ОСОБА_7 своєї вини на стадії судового розгляду не може бути підставою для відмови у задоволенні подання, оскільки лише під час відбуття покарання поведінка засудженого може свідчити про його виправлення.

Крім того, неприпустимим є твердження суду про те, що ОСОБА_7 відбув лише приблизно 5 років покарання, оскільки положення ст. 72 КК України однаково застосовуються для всіх засуджених і не робить розмежування між ними за часом фактичного відбуття покарання.

Звертає увагу, що засуджений отримав лише 2 стягнення до набрання вироком законної сили, має 3 заохочення, навчається, працює на виробництві, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу, залучається до робіт з благоустрою, дбайливо ставиться до майна установи, не допускає порушень, у скоєному злочині розкаюється, усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину, повністю визнає себе винним.

Таким чином, висновки суду щодо передчасності можливості застосування умовно-дострокового звільнення не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_7 під час відбування покарання довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополя Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 лютого 2019 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та засуджений до покарання у вигляді 12 років позбавлення волі (а.с. 11-17).

Цим же вироком ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 11 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 15 травня 2016 року (а.с. 2).

Під час тримання у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з 15 травня 2016 року по 12 березня 2020 року порушував вимоги режиму тримання, отримав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 12 березня 2020 року, не порушує вимоги режиму відбування покарання, не має стягнень, має 3 заохочення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 26 серпня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи працевлаштований на дільниці «Поліетилену», залучається у разі необхідності та за наявності замовлення на виготовлення відповідної продукції. Відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Приймав активну участь у проведенні ремонтних робіт в гуртожитку відділення соціально-психологічної служби. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. У відношенні до персоналу установи грубості не проявляє, ввічливий, тактовний. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Засуджений бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», прагне до підвищення наявного освітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. У 2021 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» за професію «Токар». Навчається у 11 класі Біленьківської вечірньої (змінної) загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів. Приймає участь у роботі самодіяльної організації «Виробнича секція». Під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває. У скоєному злочині провину визнає. За вироком суду має позов на суму 309355 гривень, але відсутні виконавчі листи на стягнення боргу (а.с. 2).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 16 квітня 2020 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 27 серпня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 26 серпня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 2 стягнення у вигляді 1 догани та 1 поміщення до карцеру на 5 діб, і лише 3 заохочення (а.с. 5).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж 4 роки перебування у місцях позбавлення волі з 15 травня 2016 року по 20 серпня 2020 року, наявність лише 3 заохочень за весь період відбування покарання, які були отримані незадовго до звернення до суду з відповідним поданням, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 12 березня 2020 року по липень 2021 року працював лише протягом 7 місяців з вересня 2020 року по березень 2021 року, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 8).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, розкаявся, намагався відшкодувати заподіяну шкоду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4