Справа № 152/28/21
В И Р О К
іменем України

31 січня 2022 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/28/21

Провадження №1-кп/152/6/22

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеньківка Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 2 курсу Гніванського професійного ліцею, не одруженого, не працюючого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 02.08.2020 року,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

представника потерпілого

ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника

ОСОБА_3 ОСОБА_8 ,

учасників

судового засідання:

представника Служби у справах

дітей Мурафської сільської ради ОСОБА_9 ,

представника ВП №2

Жмеринського РВП ОСОБА_10 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 01.08.2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи на вулиці Миру в с. Пеньківка, Шаргородського району, Вінницької області, неподалік від кафе «Шарм», зустрівши свого знайомого ОСОБА_5 , котрий проїздив повз нього на своєму велосипеді, зупинив його, маючи намір поговорити, але, отримавши відмову останнього розмовляти та побачивши намір ОСОБА_5 їхати далі, почав стримувати рух, утримуючи руками за багажник велосипеда потерпілого, щоб не дати змоги від`їхати, в результаті чого між ними через раптово виниклі неприязні відносини сталася сварка та штовханина, під час якої ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків, схопив ОСОБА_5 руками та перекинув через себе, в результаті чого потерпілий упав на спину, розпочавши таким чином бійку.

Під час бійки, продовжуючи свою протиправну поведінку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, обвинувачений ОСОБА_3 коліном наступив на ліву руку ОСОБА_5 та кулаками обох рук наніс декілька ударів по голові потерпілого, після чого піднявся на ноги та в той час, коли ОСОБА_5 також намагався піднятися із землі, наніс один удар ногою у ліву руку в область плечової кістки ОСОБА_5 , від якого потерпілий відчув різкий біль. Після цього ОСОБА_3 припинив конфлікт з ОСОБА_5 та залишив місце бійки.

Відповідно до висновку експерта за №29 від 11.09.-25.09.2020 року, у ОСОБА_5 при судово-медичній експертизі було виявлено наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом на рівні середньої та нижньої третин лівої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився післятравматичною нейропатією лівого променевого нерву. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо і 01.08.2020 року, та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні та не є небезпечним для життя під час заподіяння. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 могло бути спричинено одну дію твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею.

Крім того, відповідно до висновку експерта за №34 (додаткового) від 16.11.-19.11.2020 року, у ОСОБА_5 встановлено наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом на рівні середньої та нижньої третин лівої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився післятравматичною нейропатією лівого променевого нерву. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею від зсуву, який виник при різкому поперечно спрямованому доцентровому ударі значної сили, при нанесенні удару ногою взутою у взуття, можливо і 01.08.2020 року, та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні та не є небезпечним для життя під час заподіяння.

Таким чином, суд вважає доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані неповнолітній обвинувачений, неповнолітній потерпілий, їх законні представники, свідки сторони обвинувачення, досліджені документи та докази, зібрані стороною обвинувачення.

Стороною захисту клопотання про допит свідків чи дослідження доказів не заявлялися, при цьому вказаного права сторона захисту позбавлена судом не була.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, а в судових дебатах 31.01.2022 року зазначив, що вину не визнає та визнає вину частково.

Суду ОСОБА_3 показав, що 01.08.2020 року приблизно о 20.30 годині він із своїми друзями знаходився неподалік кафе у с. Пеньківка. Коли він побачив, що по вулиці на велосипеді їхав ОСОБА_5 , то вирішив зупинити останнього, щоб поговорити, оскільки від знайомих він дізнався, що ОСОБА_5 образливо висловлювався про його дівчину, тому мав намір з`ясувати цю обставину. Він покликав ОСОБА_5 по імені «Діма» і останній зупинився, але говорити з ним не хотів. Побачивши, що ОСОБА_5 не має наміру з ним розмовляти, він запропонував покласти велосипед і відійти в бік, поговорити. ОСОБА_5 відмовився з ним розмовляти і хотів їхати далі, але він тримав руками багажник його велосипеда. Після цього ОСОБА_5 зліз з велосипеда і тримав його за кермо, а він за багажник. ОСОБА_5 хотів їхати і шарпав велосипед, але він не пускав багажник і тримав велосипед на місці. Побачивши це, ОСОБА_5 кинув велосипед на землю і вдарив його кулаком у груди. Він у відповідь наніс ОСОБА_5 удар кулаком правої руки у ліву руку. Після цього ОСОБА_5 натягнув капюшон його кофти йому на обличчя і зігнув донизу, але він відігнувся і в цей час отримав удар від ОСОБА_5 кулаком у ліву щоку. Продовжуючи шарпати один одного, він підійшов ближче до ОСОБА_5 , обхопив руками за шию і перекинув через стегно. Після цього ОСОБА_5 упав на землю на спину, а він впав зверху на нього, а потім сів потерпілому на живіт. Так, одне його коліно ліве знаходилося на животі у потерпілого, а друге коліно праве він зігнув і воно було біля грудей ОСОБА_5 . Таким чином він утримував ОСОБА_5 і наніс потерпілому один удар кулаком правої руки у голову, а потім ще наніс два-три удари по голові та один удар у ліву руку. Він бачив, що руки потерпілого були вільні, відкинуті від тулуба, але ОСОБА_5 у відповідь йому ударів не наносив, а намагався встати і допомагав собі в цьому однією рукою. А другу руку потерпілого ліву він притиснув коліном до тулуба, заблокував, це він відчував. Удари він наносив потерпілому із злості, умисно. Коли він встав, то ОСОБА_5 не вставав на ноги, а сів. Після цього він підійшов до ОСОБА_5 ззаду і вдарив правою ногою у спину. На спині у ОСОБА_5 був рюкзак, а в рюкзаку скляна банка і він відчув, що його удар прийшовся саме у банку, яка не розбилася. Його товариші після цього розборонили їх з ОСОБА_5 . А також неподалік знаходився ОСОБА_11 , який крикнув до нього, щоб він припинив бійку. Через кілька хвилин ОСОБА_5 встав, пройшов приблизно п`ять метрів і сів, протягнув руку, крикнув до нього, що він зламав йому руку. Не повіривши ОСОБА_5 , він пішов.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що приводу для бійки між ним та ОСОБА_5 не було, він мав намір тільки поговорити з останнім, тому утримував велосипед потерпілого руками і не давав поїхати. Ініціатором бійки вважає ОСОБА_5 , який його відштовхнув від себе, а потім ударив, коли він утримував велосипед потерпілого і не давав змоги їхати. Він наносив удари ОСОБА_5 вже після того, як потерпілий вдарив його тричі і натягнув на обличчя капюшон кофти, тобто вважає, що таким чином захищав себе, дослівно словами обвинуваченого «дав здачі». Удари, які він наніс потерпілому кулаками, на його переконання, не були сильними, а удар ногою був середньої сили.

З приводу нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 він у лікарню за допомогою не звертався, так як удари були не болючі.

На запитання головуючого судді обвинувачений ОСОБА_3 показав, що не визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки не мав наміру наносити тілесні ушкодження потерпілому, а мав намір тільки поговорити з останнім, для цього він окликнув потерпілого, для цього він руками утримував багажник велосипеда ОСОБА_5 , котрий не хотів з ним розмовляти, а, навпаки, намагався забрати велосипед у нього. Удари по голові, лівій руці потерпілого він вже наносив умисно та зі злості на останнього, який ударив його першим та натягнув капюшон кофти йому на обличчя, у зв`язку із чим вважає, що так він захищав себе.

В судових дебатах та в останньому слові 31.01.2022 року ОСОБА_3 просив його суворо не карати.

Законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_12 під час судового розгляду суду показала, що про бійку між її сином та ОСОБА_5 , що відбулася 01.08.2020 року, вона дізналася через кілька днів від сина, який їй повідомив, що хотів поговорити з ОСОБА_5 , тому затримав останнього, коли той їхав велосипедом, зокрема, тримав за багажник. Також, син їй повідомив, що ОСОБА_5 вдарив його першим і натягнув капюшон спортивної кофти на обличчя. Тільки після цього син перекинув ОСОБА_5 та кинув на землю і вони впали разом, а потім ще один раз ударив по банці на спині у ОСОБА_5 . Син ніколи не вдарить нікого першим і у бійку не втручається першим, а тільки захищається. Дізнавшись про це, вона поїхала у лікарню в м. Жмеринка, де на той час лікувався ОСОБА_5 . На лікування ОСОБА_5 вона того дня дала 1000 грн., тоді як матір останнього повідомила, що лікування коштує 15000 грн., а ще через кілька днів повідомила, що на лікування потрібно 28000 грн. Вона не відшкодовувала коштів на лікування ОСОБА_5 , оскільки вважає, що її син не винен у бійці. А 1000 грн. вона дала ОСОБА_13 на лікування сина останньої, бо у ОСОБА_13 у той час не було грошей.

Законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 під час судового розгляду суду показав, що є старшим братом обвинуваченого, може охарактеризувати його, як неконфліктного, доброзичливого. ОСОБА_3 завжди допомагає матері по господарству та молодшій сестрі. У навчанні ОСОБА_3 не має зауважень з боку викладачів. До того ж, ОСОБА_3 ніколи не вживав алкогольних напоїв. Щодо конфлікту ОСОБА_3 з ОСОБА_5 йому нічого не відомо, лише зі слів брата він обізнаний про те, що останній не мав наміру наносити потерпілому тілесні ушкодження, а лише хотів поговорити. Просить суворо не карати ОСОБА_3 .

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_3 вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який під час судового розгляду суду показав, що раніше ніколи не перебував у неприязних відносинах із ОСОБА_3 , навіть не був з ним добре знайомий. Його знайомство із обвинуваченим полягало в тому, що вони віталися при зустрічі. Тим більше, йому нічого не було відомо про дівчину ОСОБА_3 , зокрема, хто вона, і чи взагалі у обвинуваченого є дівчина. Він вважає, що причиною конфлікту між обвинуваченим та ним 01.08.2020 року приблизно між 20-21 годинами стало те, що коли він їхав на велосипеді по вулиці біля обвинуваченого та друзів останнього, то знаходився у медичній масці, що не сподобалося ОСОБА_3 , який зупинив його та пропонував відійти до приміщення лікарні від дороги, щоб поговорити, але він відмовився і цим розізлив як обвинуваченого, так і його друзів. Він змушений був зупинитися і зійти з велосипеда, так як друзі обвинуваченого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інші перекрили дорогу. ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які їхали велосипедами разом з ним, проїхали, так як їх пропустили, а він не зміг. ОСОБА_3 взявся руками за багажник велосипеда і не давав їхати. ОСОБА_14 , ОСОБА_15 також підійшли впритул і запитували, чому він у масці, на що він відповів, що у зв`язку із карантином, але після цього вони зірвали з нього медичну маску. ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зупинилися неподалік, але не знали що робити, так як є дітьми. Він зупинився, обійшов велосипед, став спереду і тримав велосипед за кермо та в цей час кілька разів попросив ОСОБА_21 відпустити велосипед, але останній не звертав уваги на його прохання. Він запитав у ОСОБА_3 , про що він хоче поговорити з ним, але відповіді ніякої від обвинуваченого не отримав. Так як когось із знайомих дорослих він поблизу не побачив, а його обступили сім друзів ОСОБА_3 разом із обвинуваченим, які були агресивні, то він попросив відпустити велосипед, щоб їхати далі. Після цього він чотири рази шарпнув велосипед до себе, але ОСОБА_3 міцно тримався руками за багажник велосипеда. Побачивши, що ОСОБА_3 не відпускає багажник велосипеда, а друзі обвинуваченого, які стояли поруч, були агресивні, він вирішив залишити велосипед і йти, тому відпустив кермо, а обвинувачений відразу ж відпустив багажник і велосипед впав. Після цього ОСОБА_3 відразу штовхнув його однією рукою у груди, а другою в плече, при цьому, нічого не кажучи. По інерції від поштовху ОСОБА_3 він відступив назад, а потім відштовхнув обвинуваченого від себе. Інших активних дій з його боку чи з боку обвинуваченого не було, розмови з боку обвинуваченого також не було, у зв`язку із чим він вирішив, що залишить велосипед і піде, тому позадкував від велосипеда. Проте, ОСОБА_3 пішов за ним, викинув праву руку вперед так, як ніби готувався його обхопити і різко обхопив руками за шию. Він намагався вирватися, впирався руками у тулуб ОСОБА_3 , тримав за руку, але обвинувачений міцно тримав його руками навколо шиї, зігнувши обличчям донизу, після чого перекинув через ногу, від чого він впав на землю, на спину. У нього на спині був рюкзак, в якому знаходилася трилітрова скляна банка з молоком, тому, коли він падав, то банка, яка не розбилася, боляче вдарила у хребет і його тулуб змістився вліво. Ліва рука у нього висунулася на землю, а права рука була зверху, на банці. ОСОБА_3 почав відразу його бити і тому він прикривався правою рукою, а ліву руку обвинувачений притис коліном так, що нею не можна було поворухнути. ОСОБА_3 наніс йому від трьох до десяти ударів кулаком у тім`яну частину голови. В цей час хтось із друзів обвинуваченого крикнув, що їде поліцейський патрульний автомобіль і ОСОБА_3 різко покинув його, встав і відійшов. Всі друзі ОСОБА_3 також відійшли на п`ять кроків від нього. Він також намагався встати, але спершу сів. В той час, коли він лежав на землі, то різкого болю в руці не відчував, а коли сів, то відчув, що ліва рука болить. Коли він сидів на землі, то випрямив ноги, щоб встати, для чого опирався на ліву руку, а правою рукою торкнувся рюкзака, щоб зрозуміти, чи ціла банка і чи не вилилося молоко. В цей час він почув, що ззаду до нього хтось біжить, оскільки щебінь під ногами того, хто біг, розлітався. Після цього він розвернувся сидячи, опершись на ліву руку, і побачив, що то біг ОСОБА_3 , який ззаду вдарив його ногою у ліве передпліччя, від чого рука заболіла і він побачив, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відтягнули обвинуваченого від нього. Те, що йому наніс удар ногою в ліве передпліччя саме ОСОБА_3 він зрозумів, так як впізнав останнього по взуттю чорних кросівках, та по темно-синіх джинсах. Різкий біль у лівій руці він відчув не відразу, оскільки йому спочатку стало дуже жарко, потім запаморочилася голова від різкого головного болю. Йому стало настільки погано, що він попросив ОСОБА_22 , котрий знаходився неподалік, принести води. Після цього він встав і побачив, що ліва рука не працює, а висить і дуже сильно болить. Він зрозумів, що рука переламана. ОСОБА_3 вже пішов від нього і він крикнув услід обвинуваченому, що той зламав йому ліву руку. Всі довкола і люди, які знаходилися біля магазину, обернулися і подивилися на нього, але обвинувачений і його друзі не допомогли нічим і пішли в напрямку до лікарні. Біля нього залишилися ОСОБА_23 і ОСОБА_24 .

Також, потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що на теперішній час у нього не працює кисть лівої руки взагалі. Він проходив лікування, йому проводили оперативне втручання. Так, 01.08.2020 року у Шаргородській ЦРЛ йому на руку наклали гіпс і мати відвезла його у Жмеринську ЦРЛ, де він пробув до 03.08.2020 року, після чого був направлений у лікарню у м. Вінницю. У приватній клініці 06.08.2020 року його прооперували, поставили у плече титанову пластину, яку треба знімати 06.08.2021 року. У приватній клініці він пробув до 10.08.2020 року і був направлений на реабілітацію. Весь час впродовж лікування та реабілітації він терпів біль, обезболюючі ліки мало знімали біль. Після реабілітації і лікування ліва рука у повній мірі не функціонує, оскільки він не може нею ворушити. Він навчається і здобуває три спеціальності, але не зможе працювати за жодною із спеціальностей, так як через те, що у нього не функціонує ліва рука, він не зможе пройти відповідну комісію та працювати. Коли він лікувався у м. Жмеринка, то мати ОСОБА_3 приїздила, дізнавалася, чи дійсно у нього наявний перелом, обіцяла допомагати у лікуванні, але не допомагала;

- показаннями законного представника потерпілого ОСОБА_13 , яка під час судового розгляду суду показала, що 01.08.2020 року приблизно о 20 годині її син ОСОБА_5 велосипедом поїхав по молоко. Трилітрову банку для молока він поклав у рюкзак на спині. Через деякий час син зателефонував і повідомив, що його побив ОСОБА_3 і, як він вважає, зламав руку. Вона та чоловік відразу поїхали автомобілем до того місця, у с. Пеньківка, зокрема, застали сина поблизу від кафе «Шарм». Біля сина вона побачила працівника поліції Клібана, який рекомендував везти дитину у лікарню. Після цього вони посадили сина у автомобіль та поїхали у лікарню. У Шаргородській ЦРЛ синові надали тільки первинну допомогу і так як йому не ставало краще, то вона повезла його у лікарню в м. Жмеринка, а пізніше у м. Вінницю. Синові прийшлося робити оперативне втручання та ставити титанову пластину у руку через перелом кісток. 03.08.2020 року у лікарню в м. Жмеринка до сина приїхала матір ОСОБА_3 ОСОБА_12 , якій вона повідомила про наслідки побиття сина. ОСОБА_12 пішла з нею до лікаря, котрий повідомив про важкість перелому руки, показав рентгенівські знімки, повідомив про необхідність оперативного втручання. Проте, ОСОБА_12 не зважала на повідомлення лікаря, дала їй для лікування сина 1000 грн., сказала, що вона «підкупила» лікарів і нічого в тому страшного немає, що діти між собою побилися. Вона понесла великі витрати на лікування дитини. До того ж, ще необхідно провести оперативне втручання для того, щоб дістати цю титанову пластину, яка знаходиться у руці сина. Проте, ні обвинувачений, ні його матір ніяким чином не допомагають у лікуванні її сина. Так як рука сина погано працює, то він тривожний, погано спить, нервує та комплексує через це;

- показаннями допитаного в присутності законного представника ОСОБА_25 неповнолітнього свідка ОСОБА_20 , який суду показав, що товаришує з ОСОБА_5 01.08.2020 року надвечір він, ОСОБА_19 та ОСОБА_5 їхали велосипедами по молоко у АДРЕСА_2 від кафе на майданчику сиділи ОСОБА_3 ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_15 та інші, а також дівчина, якої він не знає. Коли вони проїздили по дорозі поруч із цією компанією хлопців, то вони щось їм кричали услід, а також зверталися до ОСОБА_5 . Вони не зупинилися і проїхали. Повертаючись назад повз хлопців, вони почули, що ті знову щось кричать. Потім хлопці розійшлися по дорозі так, що між ними було важко проїхати, але його та ОСОБА_19 пропустили, а ОСОБА_5 зупинили. Він та ОСОБА_19 також після цього зупинилися. Після цього він побачив, що ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_5 з велосипеда, спіймав та утримував велосипед руками за багажник, а ОСОБА_5 стояв біля руля велосипеда. А коли ОСОБА_5 відпустив велосипед, то ОСОБА_27 взявся руками за руль велосипеда і щось говорив, але що саме, він не чув. Потім він побачив, як ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_5 та почав бити його по обличчю, по голові. Так як розпочалася бійка між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , то друзі ОСОБА_3 оточили місце бійки, а він та ОСОБА_19 стояли подалі, приблизно за 5-6 метрів, в бійку не втручалися, так як вони ще діти. Біля магазину, що знаходиться неподалік від місця бійки, перебували дорослі чоловіки, проте, вони не підійшли і не втрутилися, щоб припинити бійку. Коли ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_5 , то останній чинив супротив, опирався руками, ударив один раз кулаком у обличчя, але ОСОБА_3 обхопив ОСОБА_5 руками за шию і останній намагався штовхнути від себе руками ОСОБА_3 . Так вони штовхалися і впали на землю. У ОСОБА_5 на спині був рюкзак, у якому знаходилася трилітрова банка з молоком. При цьому, він бачив, що ОСОБА_5 впав спиною на землю, тому вважав, що банка розбилася, але вона вціліла. Проте ОСОБА_5 , який впав на землю і лежав, не міг поворухнутися, так як банка змістилася вбік, а він лежав на лівому боку. ОСОБА_3 піднявся з землі і сів зверху на ОСОБА_5 та наносив останньому удари кулаками, ногою. Потім дорослі чоловіки, які знаходилися біля магазину, крикнули, щоб хлопці припинили бійку. Хто саме припинив бійку, він не пам`ятає. Коли ОСОБА_3 встав та відійшов від ОСОБА_5 , то останній намагався встати і допомагав собі в цьому рукою, так як на спині у нього був рюкзак з банкою молока. Проте, ОСОБА_3 раптово повернувся підбіг і вдарив ногою ОСОБА_5 у руку, коли той повернувся донизу животом, щоб встати. Після цього ОСОБА_3 припинив бити ОСОБА_5 і разом із компанією хлопців пішов, а він підійшов до ОСОБА_5 , який сидів і не міг піднятися, сказав, що його дуже болить ліва рука. Він звернув увагу на те, що ліва рука у ОСОБА_5 взагалі не рухалася. ОСОБА_5 став блідий, попросив води і допомогти зателефонувати мамі, так як не міг дістати телефон лівою рукою, яка не рухалася і боліла. Так як він знаходився поруч із місцем бійки, то добре бачив місце бійки і як вона відбувалася, тому може стверджувати, що саме ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_5 , а інші хлопці у бійку не втручалися;

- показаннями допитаного в присутності законного представника ОСОБА_28 неповнолітнього свідка ОСОБА_19 , який суду показав, що дружить із ОСОБА_20 , котрий товаришує з ОСОБА_5 , тому він теж знайомий з останнім. 01.08.2020 року надвечір ОСОБА_20 їхав велосипедом із ОСОБА_5 по молоко і він вирішив поїхати з ними. Втрьох велосипедами вони проїздили по АДРЕСА_2 . Неподалік від магазину та кафе на майданчику він побачив компанію хлопців, серед яких упізнав ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , а також були інші хлопці. Коли вони проїздили велосипедами поруч з цими хлопцями, то останні кричали до них «стійте», «зупиніться». На ці вигуки вони не зупинилися і поїхали далі. Коли ОСОБА_5 забрав молоко, поклав його у рюкзак на спині та вони вже поверталися додому по тій же дорозі, то хлопці почали знову їм кричати, щоб зупинилися, а потім вийшли на дорогу. Він та ОСОБА_20 обминули хлопців і проїхали, а ОСОБА_5 зловив ОСОБА_3 за велосипед, тому останній зупинився, а вони після цього також зупинилися приблизно за 5 метрів. Коли він зупинився і оглянувся, то побачив бійку між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . Хто кого ударив першим, він не пам`ятає, але бачив, як ОСОБА_3 наносив ОСОБА_5 удари руками по обличчю, ногами по тулубу. Потім він побачив як ОСОБА_3 обхопив ОСОБА_5 руками за шию, але останній пручався, штовхався та наносив удари ОСОБА_3 у відповідь. ОСОБА_3 перекинув ОСОБА_5 і вони обидва впали на землю. ОСОБА_5 впав на землю боком, а банка з молоком була під ним, при цьому ОСОБА_3 впав на ОСОБА_5 зверху і один раз ударив у груди. ОСОБА_5 прикрився від удару рукою, але ОСОБА_27 наніс удар по руці. Коли ОСОБА_5 робив спробу піднятися і сидів на землі, то ОСОБА_27 вдарив його ногою у ліву руку. Після цього бійка припинилася. ОСОБА_5 поскаржився йому та ОСОБА_20 , що його дуже болить ліва рука, ніби вона вивихнута чи переламана. Він бачив, що ліва рука у ОСОБА_5 висіла, не рухалася. Ніхто із компанії хлопців, що були разом із ОСОБА_3 , не наносили ударів ОСОБА_5 , лише ОСОБА_3 , що він достовірно бачив. Яка була причина бійки, він не знає;

- показаннями свідка ОСОБА_29 , який суду показав, що 01.08.2020 року у вечірній час знаходився біля магазину у с. Пеньківка на вул. Миру, куди привіз свою дружину. Поки дружина перебувала у магазині, він сидів у автомобілі і очікував. В цей час автомобілем до магазину під`їхав ОСОБА_30 , який вийшов з свого автомобіля і підійшов до нього, вони розмовляли. Він почув шум за автомобілем і побачив метушню. Коли він вийшов і виглянув з-за автомобіля, то побачив на землі двох юнаків, один з яких сидів на другому зверху. Того юнака, що лежав на землі, він не знав, а у тому юнакові, що сидів на ньому зверху, упізнав ОСОБА_3 , який неподалік нього живе. Хто і кому наносив удари, він не бачив, але зрозумів, що відбувалася бійка. Серед юнаків, що знаходилися на місці бійки він впізнав ОСОБА_17 , який є однокласником його доньки, і крикнув останньому, щоб розборонив тих хлопців, що були на землі. А також він крикнув, що викличе поліцію. Після цього він побачив, що хлопці розійшлися. Подальших подій він не бачив, так як з магазину вийшла його дружина і вони поїхали додому;

- показаннями свідка ОСОБА_30 , який суду показав, що 01.08.2020 року приблизно о 20 годині він знаходився у своєму вантажному автомобілі за кермом біля кафе в с. Пеньківка. Разом з ним у автомобілі на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_29 і вони пили каву та очікували, коли вийде дружина ОСОБА_29 з магазину . Його автомобіль був за 10-15 метрів від місця бійки та розвернутий задньою частиною, тому початку бійки він не бачив, але почув позаду автомобіля метушню, оскільки були відкриті пасажирські дверцята та метушня відбувалася саме з того боку. У зв`язку із цим він та ОСОБА_29 вийшли з автомобіля, зокрема, ОСОБА_29 вийшов першим, бо з його боку були відкриті дверцята. Він також відкрив водійські дверцята, вийшов із автомобіля, обійшов його спереду та дійшов до відкритих пасажирських дверцят, що зайняло приблизно 1 хвилину часу. Але в той час, коли він обійшов автомобіль, бійки вже не було, а лише молоді хлопці в кількості приблизно 5-7 осіб стояли півколом і сварилися між собою. Лежачих на землі осіб він також не бачив, всі молоді хлопці стояли під час сварки. Серед тих хлопців він впізнав ОСОБА_3 . Він чув, що усі сварилися та нецензурно лаялися. Потерпілого ОСОБА_5 він не знає взагалі, тому, чи був останній серед тих хлопців, котрі сварилися, не бачив. ОСОБА_29 зробив молодикам зауваження, щоб вони негайно припинили безлад, оскільки він викличе поліцію. Чи звертався ОСОБА_29 конкретно до когось із тих хлопців, що сварилися, зокрема, конкретно до ОСОБА_17 , він не пам`ятає. Ні він, ні ОСОБА_29 близько до місця, де знаходилися молоді хлопці, не підходили, не розбороняли їх сварки. Після зауваження ОСОБА_29 хлопці почали розходитися;

- показаннями допитаного в присутності законного представника ОСОБА_31 неповнолітнього свідка ОСОБА_17 , який суду показав, що товаришує з ОСОБА_3 01.08.2020 року у вечірній час він та його товариші, в тому числі ОСОБА_3 знаходилися на майданчику, розміщеному неподалік від кафе в с. Пеньківка, так як гуляли. Там же, неподалік від кафе, перебував ОСОБА_5 , з яким були двоє неповнолітніх ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Він не бачив, щоб ОСОБА_5 їхав велосипедом, а бачив лише, що останній стояв біля велосипеда. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 спершу була розмова, але про що саме розмовляли останні, він не чув. ОСОБА_5 під час розмови з ОСОБА_3 стояв біля свого велосипеда і тримав його рукою, а на спині мав рюкзак. Він бачив, що під час розмови ОСОБА_5 кинув велосипед та правою рукою штовхнув ОСОБА_3 у плече, вдарив у обличчя, після чого розпочався конфлікт між ними і вони почали штовхатися між собою, в ході чого ОСОБА_5 лівою рукою надягнув ОСОБА_3 капюшон його кофти на голову. У відповідь ОСОБА_3 відштовхнув ОСОБА_5 , а потім вдарив ОСОБА_5 ногою по нозі, захопив за шию, притиснув і потерпілий впав на землю обличчям догори. ОСОБА_3 також впав, але лежачи продовжив наносити удари ОСОБА_5 , приблизно 2-3 удари по голові. Також він бачив, що ОСОБА_3 затиснув руки ОСОБА_5 руками, але чи притиснув одну руку ще і коліном, не пам`ятає. Всі почали кричати, щоб вони припинили бійку, намагалися розборонити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Зокрема, він та ОСОБА_14 взяли ОСОБА_3 за руки та відтягнули від ОСОБА_5 приблизно на три метри. Неподалік від кафе-магазину знаходилися ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , котрі теж зробили зауваження, щоб припинити бійку. Після того, як він та ОСОБА_14 відтягнули в бік ОСОБА_3 , то ОСОБА_5 частково піднявся із землі, зокрема, сидів і витягнув ноги та випрямив спину, на якій так само знаходився рюкзак. Що було у рюкзаку, він не бачив, але зрозумів, що банка з молоком. Після цього він не бачив, щоб ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_5 по спині;

- показаннями допитаного в присутності законного представника ОСОБА_32 неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , який суду показав, що дружить з обвинуваченим ОСОБА_3 , а також перебуває у неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_5 01.08.2020 року у вечірній час він прийшов до магазину, що знаходиться в центрі с. Пеньківка, та спершу стояв там один, а потім побачив ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_17 . ОСОБА_16 , які знаходилися на площадці для відпочинку, неподалік від магазину, і пішов до них. Коли він підійшов до своїх товаришів, то побачив, що ОСОБА_5 на велосипеді поїхав за молоком. Разом з ОСОБА_5 велосипедами їхали також ще два хлопчаки. Приблизно через 15 хвилин ОСОБА_5 з тими ж двома хлопцями на велосипедах поверталися і знову повинні були проїздити повз них. Всі хлопці з компанії розійшлися по дорозі. Він почув, як ОСОБА_3 у цей час приблизно п`ять разів окликнув ОСОБА_5 , щоб той зупинився та порозмовляв з ним. Проте, до цього він не чув від ОСОБА_3 , що останній мав намір зупинити ОСОБА_5 та з ним про щось розмовляти. ОСОБА_5 призупинився, бо не зміг проїхати по дорозі, так як вся компанія хлопців так розмістилася на дорозі, що не давала змоги проїхати. Тоді як два хлопці, що були разом з ОСОБА_5 , проїхали повз їх компанію, бо ті пропустили їх. ОСОБА_5 на пропозицію ОСОБА_3 також приблизно п`ять разів відповів, що поспішає, завезе додому молоко і повернеться, тоді вони і порозмовляють, після чого сів на велосипед і мав намір рушати, але ОСОБА_3 руками вхопився за багажник велосипеда ОСОБА_5 і не дав останньому зрушити з місця. Після цього ОСОБА_5 зійшов з велосипеда на землю та став збоку і тримав велосипед за кермо, а ОСОБА_3 за багажник. На плечах у ОСОБА_5 був рюкзак, і, як він зрозумів, у рюкзаку знаходилася банка з молоком. Два хлопчаки, які їхали разом з ОСОБА_5 , також зупинилися неподалік і очікували на потерпілого. Він стояв за 1,5 метра від ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стояли один навпроти одного і тягнули кожен до себе велосипед, то потерпілий першим наніс удар ОСОБА_3 кулаком у обличчя. Після цього ОСОБА_3 почав наносити удари ОСОБА_5 , а останній впустив велосипед, який впав у бік. Куди саме наніс перші удари потерпілому ОСОБА_3 , не побачив, але потім наносив удари у живіт, у груди ОСОБА_5 , після чого вони впали. Після падіння на землю ОСОБА_5 опинився внизу, а ОСОБА_3 зверху на ньому сидів та наніс потерпілому 1-2 удари ногами, але у які частини тіла потрапили удари, він вже не пам`ятає. Він бачив приблизно п`ять ударів, які наносив ОСОБА_3 ОСОБА_5 по тулубу, обличчю. Також, він не пам`ятає, чи заблокував ОСОБА_3 руки ОСОБА_5 своїм коліном. Але пам`ятає, що коли ОСОБА_5 лежав на землі, то не чинив опору ОСОБА_3 . До того ж, як ОСОБА_5 , впавши і лежачи на банці з молоком, що знаходилася в рюкзаку на спині, не розбив її, він також не зрозумів, але банка з молоком дійсно не розбилася. Потім двоє дорослих чоловіків, що знаходилися неподалік від магазину крикнули негайно припинити бійку, бо вони викличуть поліцію і ОСОБА_14 за руки відтягнув ОСОБА_3 від ОСОБА_5 приблизно на 1,5 метри. Після цього ОСОБА_5 частково піднявся, сперся рукою до землі і сів. В цей час ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_5 , який сидів на землі, і наніс удар ногою останньому у ліве плече і відразу відійшов. Після цього всі почали розходитися, а до ОСОБА_5 підійшли ті два хлопчаки, що їхали ним разом, яким потерпілий поскаржився, що дуже болить ліва рука. Через деякий час до магазину приїхав його власник ОСОБА_33 , котрий підійшов до ОСОБА_5 і останній йому сказав, що дуже болить рука і він не може підняти велосипед. Після бійки він запитав у ОСОБА_3 , що стало причиною зупинки ним ОСОБА_5 , на що ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_5 негативно висловлювався про його дівчину ОСОБА_34 . Проте, в ході бійки про ОСОБА_34 , яка також була з ними у компанії, всі забули.

Також, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:

- даними, що містяться у витягу з ЄРДР про внесення заяви ОСОБА_13 від 02.08.2020 року про заподіяння тілесних ушкоджень її неповнолітньому сину ОСОБА_5 01.08.2020 року приблизно о 21 годині у с. Пеньківка на вул. Жовтневій, поблизу кафе «Шарм» (а.с.44 т.2);

- даними, що містяться в рапорті чергового Шаргородського ВП Жмеринського РВП від 02.08.2020 року про надходження заяви від ОСОБА_13 про заподіяння тілесних ушкоджень її синові неповнолітньому ОСОБА_5 невідомими 01.08.2020 року приблизно о 21 годині у с. Пеньківка на вул. Жовтневій, поблизу кафе «Шарм» (а.с.45 т.2);

- даними, що містяться в заяві законного представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_13 від 02.08.2020 року, відповідно до яких остання просить прийняти міри до особи, яка заподіяла тілесні ушкодження її неповнолітньому синові ОСОБА_5 01.08.2020 року приблизно о 21 годині біля кафе «Шарм» в с. Пеньківка (а.с.46 т.2);

- даними, що містяться у виписці від 10.08.2020 року із медичної карти стаціонарного хворого №733, з яких вбачається, що ОСОБА_5 з 06.08.2020 року по 10.08.2020 року знаходився у стаціонарі медичного центру «SPINEX» ТОВ «Клініка сучасної ортопедії» з діагнозом: закритий уламковий перелом с/3-н/3 лівої плечової кістки зі зміщенням (по класифікації АО/ОТА 12В2), після травматична нейропатія лівого променевого нерву. 06.08.2020 року ОСОБА_5 проведена операція відкрита репозиція уламків лівої плечової кістки, ОМС LCP- пластиною та гвинтами (а.с.47 т.2);

- даними, що містяться у довідці від 20.08.2020 року за №1632, яка видана на підставі історії хвороби №4446, з яких убачається, що з 02.08.2020 року по 4.08.2020 року ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Жмеринської ЦРЛ з діагнозом: закритий перелом лівої плечової кістки в нижній третині зі зміщенням, забій м`яких тканин голови, закрита травма грудної клітки (а.с.53 т.2);

- даними, що містяться у виписці від 04.08.2020 року із медичної карти стаціонарного хворого Жмеринської ЦРЛ №4446, з яких убачається, що з 02.08.2020 року по 4.08.2020 року ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Жмеринської ЦРЛ з діагнозом: закрита травма грудної клітки; закритий гвинтоподібний перелом лівої плечової кістки в н/3 (нижній третині) зі зміщенням, забій м`яких тканей голови (а.с.54 т.2);

- висновком експерта за №29 від 11.09.-25.09.2020 року (а.с.59-64 т.2), з якого вбачається, що на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_5 , вивчення записів в медичній карті стаціонарного хворого №4446 КНП «Жмеринська ЦРЛ», медичній карті стаціонарного хворого №733 Медичного центру «SРІNЕХ», вивчення даних додаткових методів обстеження на його ім`я та приймаючи до уваги обставини випадку, експерт прийшов до підсумків, що у ОСОБА_5 при судово-медичній експертизі було виявлено наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом на рівні середньої та нижньої третин лівої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився післятравматичною нейропатією лівого променевого нерву. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо і 01.08.2020 року, та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні та не є небезпечним для життя під час заподіяння. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 могло бути спричинено одну дію твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею… Виставлений в медичній карті стаціонарного хворого №4446 КНП «Жмеринська ЦРЛ» діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій грудної клітини» при оцінці ступеня тяжкості до уваги не може бути прийнято, оскільки його виставлено на підставі скарг потерпілого і не підтверджено об`єктивною клінічною симптоматикою;

- висновком експерта за №34 (додатковим) від 16.11.-19.11.2020 року (а.с.72-79 т.2), з якого вбачається, що експерт на підставі вивчення матеріалів кримінального провадження №0000160 від 02.08.2020 року на 80-ти аркушах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та згідно з поставленими в постанові про призначення додаткової експертизи запитаннями, прийшов до підсумків, що у ОСОБА_5 при вивченні медичних документів було встановлено наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом на рівні середньої та нижньої третин лівої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився післятравматичною нейропатією лівого променевого нерву. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею від зсуву, який виник при різкому поперечно спрямованому доцентровому ударі значної сили, при нанесенні удару ногою, взутою у взуття, можливо і 01.08.2020 року, та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні та не являється небезпечним для життя під час заподіяння;

- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 09.11.2020 року з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_5 , з яких убачається, що слідчий експеримент проведено з метою перевірки та уточнення обставин вчинення кримінального правопорушення та механізму спричинення тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим потерпілому ОСОБА_5 запропоновано розповісти про обставини кримінального правопорушення та відтворити події заподіяння йому тілесних ушкоджень, на що потерпілий погодився, та усім учасникам слідчого експерименту розповів, що 01.08.2020 року приблизно о 20:30 годині разом із ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на велосипедах поїхали за молоком до місцевої жительки у с. Пеньківка. Взявши молоко він та ОСОБА_19 і ОСОБА_20 поверталися додому. Молоко він перевозив у скляній трилітровій банці, яка знаходилася у рюкзаку на його спині. Доїжджаючи до місцевого кафе «Шарм» в с. Пеньківка, він побачив групу місцевих підлітків, яких добре знає і які, побачивши його, почали відступати один від одного та таким чином перекрили проїзд по дорозі. Від цього він був вимушений зупинитися, а ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , проїхали повз компанію хлопців, яка не перешкоджала їх проїзду, та зупинилися й чекали на нього збоку. В компанії хлопців були ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_35 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 . До нього звернувся ОСОБА_36 , який наказав йти до лікарні і якому він відповів, що нікуди йти не буде. Після цього до нього підійшов ОСОБА_3 , який схопив руками за багажник велосипеда та утримував, не даючи змоги поїхати далі. В подальшому ОСОБА_3 також почав наказувати йому відійти до лікарні, на що він не погоджувався. Після цього ОСОБА_3 штовхнув його руками в груди, від чого він випустив з рук кермо велосипеда, який впав на землю. Коли велосипед упав, то ОСОБА_3 підійшов до нього і спіймав руками за шию та намагався повалити на землю, але він опирався стояв на ногах та не падав. Тоді ОСОБА_3 , схопивши його, перекинув через себе. Під час падіння він затилком голови вдарився об землю, а потім впав на плечі на скляну трилітрову банку з молоком, яка знаходилася у рюкзаку, від чого відчув біль у хребті. Коли він впав на землю, то трилітрова скляна банка з молоком, яка була у рюкзаку на спині, вціліла, не дивлячись на те, що він на неї впав. Так як банка була під ним, то він впав на ліву сторону, а ОСОБА_3 наступив коліном йому на ліву руку в місці від ліктя до передпліччя та кулаками рук почав наносити удари по голові, приблизно 7 ударів. В цей час хтось із підлітків, які весь час стояли поряд та спостерігали за бійкою, крикнув, що їде патрульна поліція. Після цього ОСОБА_3 припинив наносити йому удари кулаками по голові та встав на ноги. Він також хотів піднятися на ноги, при цьому вже присів на землі, а ОСОБА_3 , який перебував позаду нього, наніс один удар правою або лівою ногою у ліву руку в область плечової кістки. Від цього удару він відчув різкий біль. Після цього усі присутні розійшлися і біля нього залишилися ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які підійшли та намагалися допомогти піднятися, але у зв`язку із сильним болем у лівій руці він піднятися не міг, йому запаморочилася голова. Він взагалі не відчував ліву руку, якою не міг рухати та дістати з кишені свій телефон, щоб зателефонувати до батьків. Тому він попросив ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , щоб вони зателефонували до його батьків та повідомили про подію. Через декілька хвилин приїхали матір з вітчимом, які відразу його повезли у Шаргородську ЦРЛ. У лікарні, пройшовши обстеження та рентген, лікарями було встановлено діагноз: перелом лівої плечової кістки зі зміщенням.
Також, в ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_5 за допомогою статиста ОСОБА_37 продемонстрував механізм та спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень, а саме: показав як ОСОБА_3 утримував за багажник велосипед, не надавши змоги йому їхати; , продемонстрував як ОСОБА_3 штовхнув його руками у груди; продемонстрував на статистові, як ОСОБА_3 спіймав його руками за шию та намагався кинути на землю; продемонстрував на статисту, як ОСОБА_3 схопив його за шию та перекинув через себе, а він впав на плечі на скляну трилітрову банку, яка знаходилася у його рюкзаку; продемонстрував на статистові, як він лежав після падіння на землі на лівій стороні, а ОСОБА_3 наступив своїм коліном на його ліву руку та кулаками наніс приблизно 7 ударів по голові; продемонстрував за допомогою статиста, де знаходився ОСОБА_3 відносно нього після припинення нанесення йому ударів; продемонстрував за допомогою статиста, як він вже намагався піднятися на ноги та присів на землі, а ОСОБА_3 , перебуваючи позаду нього, наніс один удар лівою або правою ногою у ліву руку в область плечової кістки, від якого відчув різкий біль (а.с.65-71 т.2).
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, у судовому засіданні 31.01.2022 року не заперечували.

Також обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував щодо здійснення судового розгляду у судовому засіданні 31.01.2022 року у відсутності одного із його законних представників ОСОБА_12 , але в присутності законного представника ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 .

Від допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 процесуальний прокурор ОСОБА_4 відмовилася в судовому засіданні 31.01.2022 року, просила виключити його показання із обсягу обвинувачення, у зв`язку із чим судом, після з`ясування думки інших учасників судового провадження, було задоволено її клопотання та виключено із обсягу досліджуваних доказів сторони обвинувачення допит вказаного свідка обвинувачення.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Так, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Обвинувачення, висунуте стороною обвинувачення ОСОБА_3 , повністю відповідає вимогам п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
При цьому, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Як вказав Верховний Суду у постанові від 23.06.2020 року у справі №159/3738/16-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду письмових доказів, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення, тому суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Зокрема, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 01.08.2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи на вулиці Миру в с. Пеньківка, Шаргородського району, Вінницької області, неподалік від кафе «Шарм», зустрівши свого знайомого ОСОБА_5 , котрий проїздив повз нього на своєму велосипеді, зупинив його, маючи намір поговорити, але, отримавши відмову останнього розмовляти та побачивши намір ОСОБА_5 їхати далі, почав стримувати рух, утримуючи руками за багажник велосипеда потерпілого, щоб не дати змоги від`їхати, в результаті чого між ними через раптово виниклі неприязні відносини сталася сварка та штовханина, під час якої ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків, схопив ОСОБА_5 руками та перекинув через себе, в результаті чого потерпілий упав на спину, розпочавши таким чином бійку.

Під час бійки, продовжуючи свою протиправну поведінку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, обвинувачений ОСОБА_3 коліном наступив на ліву руку ОСОБА_5 та кулаками обох рук наніс декілька ударів по голові потерпілого, після чого піднявся на ноги та в той час, коли ОСОБА_5 також намагався піднятися із землі, наніс один удар ногою у ліву руку в область плечової кістки ОСОБА_5 , від якого потерпілий відчув різкий біль. Після цього ОСОБА_3 припинив конфлікт з ОСОБА_5 та залишив місце бійки.

Відповідно до висновку експерта за №29 від 11.09.-25.09.2020 року, у ОСОБА_5 при судово-медичній експертизі було виявлено наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом на рівні середньої та нижньої третин лівої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився післятравматичною нейропатією лівого променевого нерву. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо і 01.08.2020 року, та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні та не є небезпечним для життя під час заподіяння. Виходячи із описаних тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 могло бути спричинено одну дію твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею.

Крім того, відповідно до висновку експерта за №34 (додаткового) від 16.11.-19.11.2020 року, у ОСОБА_5 встановлено наступні тілесні ушкодження: закритий уламковий перелом на рівні середньої та нижньої третин лівої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився післятравматичною нейропатією лівого променевого нерву. Дане тілесне ушкодження утворилося від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею від зсуву, який виник при різкому поперечно спрямованому доцентровому ударі значної сили, при нанесенні удару ногою взутою у взуття, можливо і 01.08.2020 року, та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні та не є небезпечним для життя під час заподіяння.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є проаналізовані вище показання самого обвинуваченого, який, хоча і зазначив на запитання головуючого судді під час судового розгляду, що винуватості у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, на переконання суду частково визнав свою провину, про що також зазначив у судових дебатах 31.01.2022 року, оскільки в ході судового розгляду наполягав на тому, що умислу наносити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 не мав, діяв виключно з метою самозахисту від дій потерпілого, який першим наніс йому удар кулаком по обличчю, а також показання потерпілого, допитаних свідків сторони обвинувачення, досліджені судом письмові докази, висновки експертизи.

При цьому, суд зауважує, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому відповідно до обвинувального акту від 16.12.2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, сторона обвинувачення посилається на показання свідка ОСОБА_14 .

При цьому, суд вважає, що показання свідка ОСОБА_14 є недопустимим доказом з огляду на таке.

Свідок ОСОБА_14 безпосередньо надавав показання перед судом у судовому засіданні 14.06.2021 року, будучи неповнолітнім.

Так, будучи допитаним у суді в присутності представника Служби у справах дітей Мурафської сільської ради, неповнолітній свідок ОСОБА_14 показав, що з потерпілим ОСОБА_5 він був однокласником, а із обвинуваченим ОСОБА_3 дружить з дитинства. В серпні 2020 року, точної дати він не пам`ятає, приблизно о 19 годині він, ОСОБА_3 , ОСОБА_15 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_38 сиділи на гойдалках на майданчику неподалік від кафе в с. Пеньківка. Приблизно в цей же час біля них на велосипеді проїздив ОСОБА_5 і ОСОБА_3 попросив останнього зупинитися, але потерпілий відмовився. Коли ОСОБА_5 повертався і знову проїздив повз їх компанію, то ОСОБА_17 і ОСОБА_15 стали на дорозі і перекрили потерпілому проїзд, а ОСОБА_3 зупинив велосипед ОСОБА_5 , взявшись руками за багажник, при цьому звернувся до ОСОБА_5 із словами: «йдемо поговоримо». Йому відомо, що ОСОБА_3 хотів поговорити з ОСОБА_5 щодо дівчини ОСОБА_3 ОСОБА_34 . Хлопці, які їхали на велосипедах поруч з ОСОБА_5 , проїхали і теж зупинилися. Він почув, що ОСОБА_5 відмовився іти з ОСОБА_3 і побачив, як вдарив ОСОБА_3 в обличчя і натягнув йому на обличчя капюшон від спортивної кофти. Після цього ОСОБА_3 обхопив ОСОБА_5 правою рукою за шию і перекинув через ногу, від чого ОСОБА_5 впав на землю на спину, зокрема, на правий бік, бо позаду на спині у нього була банка в рюкзаку, її було видно. ОСОБА_3 не втримався і теж впав зверху на ОСОБА_5 . Будучи збоку від потерпілого, ОСОБА_3 вдарив його кулаком 2-3 рази. Щоб ОСОБА_3 бив ОСОБА_5 в той час ногами, він не бачив, а також не бачив, щоб притиснув йому руки ногами. Він втрутився і розборонив ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та відвів ОСОБА_3 вбік. Проте, ОСОБА_3 вирвався від нього і побіг в напрямку ОСОБА_5 та вдарив останнього по спині, коли той сидів, намагаючись встати, зокрема, в ліву частину спини. Удар ОСОБА_3 , на його переконання, прийшовся по банці на спині ОСОБА_5 , а не по руці останнього. Після цього бійка повністю припинилася і хлопці пішли з місця бійки, а він залишився та чекав приїзду матері ОСОБА_5 .

Суд вважає, що показання свідка ОСОБА_14 є неналежним доказом у цьому кримінальному провадженні, в розумінні ст.85 КПК України, оскільки, на переконання суду, вказаний доказ сторони обвинувачення ні прямо, ні непрямо не може підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, виходячи з наступного.
Так, стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд, заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_14 , проаналізував вказані показання в сукупності із протоколом проведення слідчого експерименту від 16.12.2020 року з фототаблицями, що проводився за участю підозрюваного ОСОБА_3 (а.с.80-87 т.2) та встановив, що в ході проведення означеного слідчого експерименту неповнолітній ОСОБА_14 залучений працівниками поліції до участі в ньому в якості статиста, був присутній від початку до кінця слідчого експерименту, слухав виклад ОСОБА_3 обставин кримінального правопорушення, за його допомогою ОСОБА_3 демонстрував, як потерпілий ОСОБА_5 наносив йому удар у груди, натягнув капюшон куртки на голову, наніс удар в обличчя (а.с.82, 83, 84 т.2), а також як сам ОСОБА_3 обхопив потерпілого, кинув на землю та наносив удари ОСОБА_5 , котрий лежав та сидів на землі. Після цього неповнолітній ОСОБА_14 прочитав та підписав протокол (а.с.81 на звороті, т.2). До протоколу слідчого експерименту додано фототаблиці, на яких відображено дії, що відтворювалися ОСОБА_3 за допомогою неповнолітнього ОСОБА_14 в якості статиста.
В судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_14 фактично дав аналогічні показання тим, які надав суду обвинувачений ОСОБА_3 , та так, як вони викладені останнім в ході слідчого експерименту, до участі в якому безпосередньо був залучений свідок.
Тому, на переконання суду, залучаючи неповнолітнього ОСОБА_14 до участі в слідчому експерименті в якості статиста, а потім в якості свідка обвинувачення, стороною обвинувачення порушено принцип безпосередності у кримінальному провадженні.
Відтак, порушується і принцип змагальності у кримінальному процесі, враховуючи, що свідок обвинувачення був обізнаний із ходом досудового розслідування та безпосередньо приймав участь у слідчій дії під час проведення досудового розслідування, тому суд вважає, що показання свідка є ще й недопустимим доказом, у розумінні ст.86 КПК України, оскільки він отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК, тому визнає цей доказ недопустимим, в силу вимог ст.89 КПК України.
Крім того, суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_14 не тільки безпосередньо спостерігав за діями та показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 в ході слідчого експерименту, а й безпосередньо як статист, виконував вказівки обвинуваченого при демонструванні тих чи інших обставин кримінального правопорушення, тому будучи допитаним в суді в якості свідка обвинувачення, надавав показання, в тому числі, з чужих слів.
Відповідно до ч.1 ст.97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.
З урахуванням вищевказаного суд вважає, що показання неповнолітнього свідка ОСОБА_14 щодо обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, про які він дізнався в ході слідчого експерименту в ході надання обвинуваченим показань про свої дії відносно потерпілого та про дії потерпілого відносно нього, як їх сприймав безпосередньо ОСОБА_3 , як останній демонстрував свої дії, в тому числі в частині нанесення тілесних ушкоджень, в силу положень ст.97 КПК України, є показаннями із чужих слів.
До того ж, суд зауважує, що стороною обвинувачення на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому відповідно до обвинувального акту від 16.12.2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, сторона обвинувачення посилається на відомості, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 16.12.2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_3 та додає протокол до матеріалів кримінального провадження в якості доказу обвинувачення (а.с.80-87 т.2).

Так, з відомостей, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 16.12.2020 року з фототаблицею за участю підозрюваного ОСОБА_3 убачається, що слідчий експеримент проведено з метою перевірки та уточнення обставин вчинення кримінального правопорушення та механізму спричинення тілесних ушкоджень, у зв`язку із чим підозрюваному ОСОБА_3 запропоновано розповісти про обставини кримінального правопорушення та відтворити події спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , на що підозрюваний ОСОБА_3 погодився, та усім учасникам слідчого експерименту розповів, що 01.08.2020 року приблизно о 21:00 годині він разом із своїми товаришами ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_35 проходили біля місцевого кафе «Шарм» в с. Пеньківка. В той час на велосипеді над`їхав його знайомий ОСОБА_5 , якого ОСОБА_3 зупинив для того, щоб з ним поговорити. ОСОБА_5 відмовився розмовляти з ОСОБА_3 та намагався на велосипеді поїхати далі, але ОСОБА_3 тримав за багажник велосипеда та не давав змоги від`їхати, в зв`язку із чим між ними виникла суперечка та сварка. ОСОБА_5 під час сварки кинув свого велосипеда та відразу наніс один удар кулаком ОСОБА_3 в груди. Після цього ОСОБА_3 наніс у відповідь ОСОБА_5 один удар правою ногою у його ліву ногу. ОСОБА_5 впіймав ОСОБА_3 рукою за капюшон кофти, який натягнув ОСОБА_3 на голову. Після того, як ОСОБА_3 стягував капюшон із своєї голови, то ОСОБА_5 наніс йому один удар кулаком у ліву щоку. Після цього вони спіймали один одного за одяг та почали штовхатися, в результаті чого ОСОБА_5 впав на землю на спину, а ОСОБА_3 також впав біля ОСОБА_5 головою йому на живіт. ОСОБА_3 присів на ногах біля ОСОБА_5 та кулаками наніс два-три удари по голові, після чого піднявся на ноги та став позаду ОСОБА_5 , який сів на землі. Коли ОСОБА_5 сидів на землі, ОСОБА_3 наніс йому правою ногою один удар по спині та так як у ОСОБА_5 на спині знаходився рюкзак, то ОСОБА_3 ногою вдарив по рюкзаку, у якому була трьохлітрова банка з молоком, про що стало відомо пізніше. Після цього бійка між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 закінчилася. Товариші ОСОБА_3 стояли в стороні та участі у їхній бійці не приймали. Від їхньої із ОСОБА_5 бійки ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень не отримав та з даного приводу нікуди не звертався, зокрема, ні до лікарні, ні до поліції.

В ході проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_3 за допомогою статиста неповнолітнього ОСОБА_14 продемонстрував механізм та спосіб бійки з ОСОБА_5 , а саме, показав як він утримував за багажник велосипед, не надавши змоги ОСОБА_5 поїхати далі; продемонстрував на статистові, як ОСОБА_5 наніс йому один удар кулаком в груди; продемонстрував на статистові, як він у відповідь наніс один удар ногою ОСОБА_5 у ногу; продемонстрував за допомогою статиста, як ОСОБА_5 спіймав його рукою за капюшон кофти та натягнув на голову; продемонстрував за допомогою статиста, як він стягнув капюшон із своєї голови, а в цей час ОСОБА_5 наніс йому один удар кулаком у ліву щоку; продемонстрував на статистові, як він та ОСОБА_5 спіймали один одного за одяг та почали штовхатися, в результаті чого ОСОБА_5 впав на землю на спину, а ОСОБА_3 також впав біля ОСОБА_5 головою йому на живіт; продемонстрував, як він присів на ногах біля ОСОБА_5 , та кулаками наніс два-три удари по голові; продемонстрував, як піднявся на ноги після припинення нанесення ОСОБА_5 ударів кулаками по голові, та показав на своє розташування позаду відносно ОСОБА_5 , який в свою чергу вже сів на землю; продемонстрував на статистові, як він, перебуваючи позаду ОСОБА_5 , наніс йому правою ногою один удар по спині, де знаходився рюкзак, тому удар прийшовся по рюкзаку, у якому була трьохлітрова банка з молоком (а.с.80-87 т.2).

Частиною 1 ст.223 КПК України встановлено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Частиною 7 ст.223 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне… Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Главою 20 КПК України встановлено, що до слідчих (розшукових) дій, відноситься, в тому числі, слідчий експеримент (ст.240 КПК України).

Так, ч.1 ст.240 КПК України встановлено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник (ч.3 ст.240 КПК України).

Згідно із ч.1 ст.227 КПК України при проведенні слідчих (розшукових) дій за участю малолітньої або неповнолітньої особи забезпечується участь законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_14 під час досудового розслідування залучався слідчим у якості статиста до участі в проведенні слідчого експерименту саме з підозрюваним ОСОБА_3 16.12.2020 року, був присутній не як свідок чи понятий, а саме як статист від початку до кінця слідчого експерименту, слухав виклад ОСОБА_3 обставин кримінального правопорушення, за його допомогою ОСОБА_3 демонстрував, як потерпілий ОСОБА_5 наносив йому удар у груди, натягнув капюшон куртки на голову, наніс удар в обличчя (а.с.82, 83, 84 т.2), що проаналізовано судом вище.
Разом з тим ОСОБА_14 на час участі в слідчому експерименті був неповнолітнім, але до участі в слідчій дії не було залучено його законного представника.
При цьому, як установлено судом, стороною обвинувачення при проведенні слідчої дії навіть не розглядалося питання щодо неможливості її проведення за відсутності законного представника неповнолітнього ОСОБА_14 .
Після цього, в ході судового розгляду ОСОБА_14 залучений стороною обвинувачення у якості свідка події кримінального правопорушення, а не як свідок проведення відповідної слідчої (розшукової дії).
Тому, суд вважає, що дані проведення слідчого експерименту, що зафіксовані в протоколі від 16.12.2020 року (а.с.80-87 т.2), є недопустимим доказом, в розумінні ст.86 КПК України, оскільки отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК України, та визнає його недопустимим, в силу вимог ст.89 КПК України.

Суд зауважує, що будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.
Так, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.
Проаналізовані вище докази сторони обвинувачення, які суд визнав недопустимими, дають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних у ході слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 та безпосереднього допиту в суді свідка ОСОБА_14 , який, будучи неповнолітнім, приймав участь у проведенні слідчого експерименту у якості статиста без залучення свого законного представника, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості встановити, чи не були порушені його права, як неповнолітньої особи, і ці сумніви не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду під час допиту неповнолітнього свідка, який внаслідок участі в слідчому експерименті був обізнаний із ходом досудового розслідування та тими обставинами, які повідомлені органу досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_3 під час слідчого експерименту.
В ході судового розгляду та дослідження доказів захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зауважив, що відомості у протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 слід визнати недопустимим доказом, оскільки, на його переконання, слідчий експеримент проведено з порушенням вимог КПК України, враховуючи, що із фототаблиць, як він уважає, не можливо зрозуміти, коли потерпілий виступає в ролі статиста, а коли статист виступає в ролі потерпілого, що не описано в протоколі слідчого експерименту.
Суд вважає вказане ствердження захисника адвоката ОСОБА_7 неспроможним, а відомості, які викладені в протоколі слідчого експерименту із участю потерпілого ОСОБА_5 09.11.2020 року (а.с.65-71 т.2), допустимим доказом, оскільки ці відомості отримані стороною обвинувачення у порядку, встановленому ст.ст.86, 93, 227, 240 КПК України, з участю законного представника неповнолітнього потерпілого, понятих, а статист ОСОБА_37 , на відміну від статиста ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту із підозрюваним, є повнолітнім та залучався стороною обвинувачення, як вбачається із протоколу, для перевірки і уточнення показань потерпілого щодо механізму нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , у зв`язку із чим, на переконання суду, потерпілий міг демонструвати лише на статистові цей механізм нанесення тілесних йому ушкоджень як саме він їх сприймав під час заподіяння обвинуваченим.
Також, в ході судового розгляду та дослідження доказів захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зауважив, що висновки експертів щодо тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_5 слід визнати недопустимими доказами, оскільки, на його переконання, експерт припускає, що ці тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути можливо 01.08.2020 року, тоді як обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд відхиляє як необґрунтовані ці доводи захисника про порушення вимог КПК, а відомості, які викладені у висновках експертів за №29 від 11.09.-25.09.2020 року (а.с.59-64 т.2) та за №34 від 16.11.-19.11.2020 року (а.с.72-79 т.2) є належними та допустимими доказами, отримані в порядку, встановленому КПК України, відповідають вимогам ч.1 ст.101 КПК України, відповідно до якої висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.; зміст висновків відповідає вимогам ч.1 ст.102 КПК України, відповідно до якої у висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

До того ж, відповідно до ч.2 ст.102 КПК України, експерт попереджений про кримінальну відповідальність.
При цьому, висновки експертизи містять обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.
Крім того, суд звертає увагу сторони захисту, що, відповідно до висновку експерта №29 від 11.09.-25.09.2020 року, перед експертом стороною обвинувачення було поставлено для вирішення, у тому числі питання: «…3. Яка давність тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 .?» і «4. Чи могли виникнути тілесні ушкодження при вказаних ОСОБА_5 обставинах та чи перебувають ці тілесні ушкодження в прямому причинному зв`язку із вказаними вище подіями?» (а.с.60 т.2).
При цьому, обставини справи зазначив слідчий у постанові про призначення експертизи, на що вказує експерт (а.с.60 т.2). Зокрема, серед цих обставин справи слідчий зазначає про надходження заяви ОСОБА_13 про те, що 01.08.2020 року її синові ОСОБА_5 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_3 , а також освідуваний експертом ОСОБА_5 повідомив про заподіяння йому тілесних ушкоджень саме 01.08.2020 року (а.с.60 т.2).
На поставлені слідчим у постанові для вирішення питання щодо важкості тілесних ушкоджень експерт дав вичерпну відповідь, без будь-яких припущень, що отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 є можливим 01.08.2020 року, при цьому суд зауважує, що п.1 ч.1 ст.91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні доказуванню підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), тоді як час вчинення кримінального правопорушення, що встановлений стороною обвинувачення 01.08.2020 року не спорюється стороною захисту, оскільки сам обвинувачений у своїх показаннях підтвердив, що конфлікт, який переріс у бійку, стався у нього з потерпілим саме 01.08.2020 року.
При цьому, суд звертає увагу захисника обвинуваченого, що судово-медичний експерт залучений стороною обвинувачення для з`ясування питань, які потребують спеціальних знань, зокрема, для встановлення ступеню тяжкості та давності тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_5 , а не з метою встановлення часу вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, тоді як час вчинення кримінального правопорушення саме 01.08.2020 року доводиться сукупністю інших доказів, які проаналізовані судом вище.
Як видно з досліджених судом висновків експерта, вони містять відповіді щодо характеру, локалізації, ступеня тяжкості, механізму та часу утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_5 . Проведення зазначеної експертизи було здійснено як на підставі медичної документації, так і проведено обстеження потерпілого.
Надаючи висновок щодо наявності в ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке спричиняє за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні та не є небезпечним для життя під час заподіяння, у вигляді закритого уламкового перелому на рівні середньої та нижньої третин лівої плечової кістки зі зміщенням, який ускладнився післятравматичною нейропатією лівого променевого нерву, експерт врахував медичну документацію, надану в його розпорядження стороною обвинувачення, яка здобута в результаті здійснених тимчасових доступів до документації на підставі ухвал слідчого судді. Наявність у потерпілого саме такого ушкодження, встановленого експертом за результатами проведення судово-медичної експертизи, під сумнів не ставилося.
Суд під час судового розгляду не знаходить жодних протиріч у висновках експерта і, відповідно, підстав ставити їх під сумнів, а сторона захисту не змогла пояснити, в чому ж полягають протиріччя при визначенні експертом ступеню тяжкості тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 .
Згідно з Кримінальним кодексом України, розрізняють тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості та легке.
Судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих.
При експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта повинні бути відображені: характер ушкоджень з медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості; вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження; механізм виникнення ушкоджень, давність (термін) спричинення ушкоджень; ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки небезпека для життя, розлад здоров`я, стійка втрата загальної працездатності тощо.
Підсумки у висновку експерта повинні бути результатом аналізу відомостей, що встановлені при проведенні експертизи. Вони повинні бути детальними і науково обґрунтованими.
Як видно з висновків експерта №29 від 11.09.-25.09.2020 року та №34 16.11.-19.11.2020 року, вони є детальними і науково обґрунтованими.
Таким чином, за результатами оцінки висновків експерта як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, відповідно до вимог ст.94 КПК, суд визнає ці висновки належними доказами та підставою обґрунтування ними обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 .
До того ж, суд зауважує, що, в силу вимог ч.2 ст.101 КПК України, кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях, тоді як стороною захисту висновок експерта, який би спростовував висновки експерта, надані стороною обвинувачення, суду не представлено, клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 стороною захисту суду не заявлялося.
Також, стороною захисту клопотання про виклик свідків чи про приєднання доказів, які б спростовували подію кримінального правопорушення, не заявлялися.

Питання допустимості доказів, якими обґрунтовано те чи інше судове рішення, нерозривно пов`язане з тим, які саме обставини підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Оскільки від доведення поза розумним сумнівом певних обставин чи їх не доведення напряму залежить, яке рішення за результатами судового розгляду прийме суд.
Так, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення; (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; (4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; (5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; (6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; (7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру (ч.1 ст.91 КПК).
Тому, на зміст рішення, головним чином, може вплинути допустимість не будь-яких доказів, а лише тих, якими доводяться/спростовуються обставини, зазначені у ч.1 ст.91 КПК.
Питання впливу допустимості доказів на зміст рішення, яке має ухвалити суд за наслідками розгляду кримінального провадження, регулюють ч.3 ст.62 Конституції України, ч.3 ст.17, ст.ст.86, 87 КПК України.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч.1 ст.86 КПК). Метою вимоги дотримуватися передбаченого законом порядку отримання доказів є запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (п.33 постанови Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №601/1143/16).
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (ч.3 ст.62 Конституції, ч.3 ст.17 КПК), тобто не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо (абз.5 п.3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 20.10.2011 року).
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч.1 ст.87 КПК України). Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412 КПК України).
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази на предмет їх допустимості згідно з ч.1 ст.87 КПК України, суд виходить із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі (п.п.33, 35 постанови Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі №639/8329/14-к). Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.
У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або (2) надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.
Отже, встановлення і дотримання передбаченого порядку отримання доказів обумовлено необхідністю створення передумов для прийняття законного та обґрунтованого рішення із використанням достовірних даних, а не таких, достовірність яких через їх отриманих з істотними порушеннями прав людини може викликати обґрунтовані сумніви.
Застосовуючи вказаний вище загальний підхід до оцінки доказів на їх допустимість, суд зауважує, що доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 щодо недопустимості висновків експерта, не ґрунтуються на будь-яких порушеннях, яких припустився експерт при проведенні судово-медичної експертизи, а відповідно і сторона обвинувачення в ході здійснення досудового розслідування та призначення відповідної експертизи.
Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.1 ст.122 КК України суд вважає вірною, а також вважає, що він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.122 КК України та при цьому вважає безпідставним ствердження адвоката ОСОБА_7 в судових дебатах про те, що кваліфікація дій обвинуваченого є невірною і останнього слід виправдати.

Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, зокрема, в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, суд звертає увагу, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 в ході судового розгляду надавав непослідовні, суперечливі показання, які частково є взаємовиключними.

Так, наприклад, на запитання учасників судового провадження при з`ясуванні механізму нанесення ним потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 показав, що він бачив, що коли потерпілий та він упали на землю, то руки потерпілого були вільні, відкинуті від тулуба, але ОСОБА_5 у відповідь йому ударів не наносив, а намагався встати і допомагав собі в цьому однією рукою. Тоді як на запитання головуючого судді обвинувачений ОСОБА_3 показав, що тільки права рука потерпілого була вільна, а другу руку ОСОБА_5 ліву обвинувачений притиснув коліном до тулуба, заблокував, що він відчував.

Такі суперечливі показання обвинуваченого, на переконання суду, надані з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Також, суд вважає, що є безпідставним ствердження обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про те, що обвинувачений не мав умислу на вчинення кримінального правопорушення, тобто умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, а діяв в межах самозахисту від дій потерпілого, який першим наніс йому удар кулаком та натягнув на голову і обличчя капюшон від кофти.

Так, на переконання суду, про умисел обвинуваченого на вчинення умисного кримінального правопорушення свідчить сукупність показань як обвинуваченого, так і потерпілого, та свідків, а також всіх фактичних обставин вчиненого діяння, зокрема, мотив та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого.

Зокрема, на запитання головуючого судді обвинувачений ОСОБА_3 показав, що удари він наносив потерпілому із злості, що суд оцінює як умисне та цілеспрямоване заподіяння тілесних ушкоджень.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду не заперечив, що навмисно зупинив ОСОБА_5 , котрий їхав на велосипеді, з наміром з`ясувати негативні висловлювання потерпілого щодо його дівчини ОСОБА_34 , та силоміць утримував велосипед потерпілого руками за багажник, коли потерпілий не бажав з ним про будь-що розмовляти, і тільки після цього ОСОБА_5 зійшов з велосипеда на землю, тримав велосипед за кермо, а він за багажник, при цьому, ОСОБА_5 хотів їхати і шарпав велосипед, але він не пускав багажник і тримав велосипед на місці. Та тільки після цих дій обвинуваченого ОСОБА_5 кинув велосипед на землю і вдарив його кулаком у груди.

Таким чином, дії обвинуваченого були неправомірними щодо потерпілого з самого початку зупинки його велосипеда та утримування за багажник силоміць, що перешкоджало потерпілому ОСОБА_5 їхати додому.

Також, обвинувачений показав, що від удару, нанесеного потерпілим, він не отримав жодних тілесних ушкоджень, що, на переконання суду, свідчить про умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

До того ж, як встановлено судом з показань потерпілого, самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , після того, як потерпілий впав на землю на спину, він не виявляв активних дій щодо обвинуваченого, більше того, ударів не наносив, а саме обвинувачений наніс першим удари по тулубу, обличчю. Та після того, як на зауваження ОСОБА_29 ОСОБА_14 та ОСОБА_17 за руки відтягнули ОСОБА_3 від ОСОБА_5 , обвинувачений не припинив наносити удари потерпілому, який сидів на землі, роблячи спроби встати, а підбіг та наніс удар ногою по плечу лівої руки потерпілого.

Вказані обставини також переконують суд, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На переконання суду, усі дії ОСОБА_3 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження з мотиву раптово виниклих неприязних відносин через те, що, на його думку, ОСОБА_5 негативно висловлювався про його дівчину ОСОБА_34 , та через неправомірну, на його переконання, поведінку потерпілого щодо нього, який, як він вважав, безпричинно наніс йому удар кулаком у груди, тоді як судом встановлено, що саме обвинувачений силоміць зупинив ОСОБА_5 , котрий їхав на велосипеді, перешкоджав йому продовжити рух, силоміць утримуючи велосипед та не даючи змоги їхати додому, оскільки тримав та тягнув велосипед до себе.

Потерпілий ОСОБА_5 заперечує вказані ствердження обвинуваченого, а також допитані свідки не підтвердили факту, що особисто чули негативні висловлювання потерпілого в адресу дівчини обвинуваченого, та підтвердили, що саме ОСОБА_3 зупинив потерпілого та не давав змоги їхати додому, утримуючи за багажник велосипеда, і що після того, як ОСОБА_5 впав на землю та перебував спершу у лежачому, а потім у сидячому положенні і не чинив ніяких дій, спрямованих на нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, тому, на переконання суду, необхідності ОСОБА_3 наносити удари потерпілому не було.

Так, обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_7 у ході судового розгляду наполягали, що дії обвинуваченого полягали у «самозахисті» від протиправних дій потерпілого, які викликали обурення та злість у ОСОБА_3 .

Суд констатує, що в ході судового розгляду не встановлено посягань потерпілого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , які б вимагали негайного відвернення такого посягання, оскільки саме обвинувачений зупинив потерпілого та перешкоджав їхати додому, силоміць утримуючи велосипед потерпілого за багажник.

Також, суд звертає увагу сторони захисту, що такого поняття як «самозахист» у Кримінальному кодексі України не існує.

Так, в КК України існує ст.36, котра розкриває поняття «необхідна оборона», наслідки її перевищення.

Згідно із ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Стаття 36 КК України визначає необхідну оборону як набір дій, спрямованих на захист своїх або чужих інтересів, а також інтересів суспільства і держави від кримінального правопорушення. При необхідній обороні допускається заподіяння шкоди нападаючому, якої достатньо в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому, не можна допускати перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як зазначено судом вище у вироку, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до вказаного вище правового висновку Верховного Суду, згідно із ст.24 КК України, умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільні небезпечні наслідки і бажала їх настання. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу злочину (значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин), а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Передбачення означає, що у свідомості особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення має конкретний характер. Особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть чи можуть настати певні суспільні небезпечні наслідки. Вольова ознака прямого умислу це бажання настання передбачуваних наслідків свого діяння.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Виходячи з аналізу показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, досліджених письмових доказів вбачається, що саме ОСОБА_3 розпочав на вулиці неподалік від приміщення кафе «Шарм» в с. Пеньківка безпричинний словесний конфлікт з потерпілим, утримував силоміць та не давав змоги поїхати додому, примушуючи до розмови, тягнув до себе велосипед потерпілого, тоді як потерпілий тягнув велосипед до себе та намагався поїхати додому, а після того, як вході розпочатої бійки обвинувачений та потерпілий впали на землю, то саме обвинувачений наносив удари ОСОБА_5 , не даючи змоги піднятися, та, припинивши бійку і знаходячись біля своїх товаришів, саме ОСОБА_3 підбіг та знову наніс удар ОСОБА_5 , котрий сидів на землі, намагаючись встати і не приймав жодних активних дій щодо обвинуваченого.

За встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_3 носили активний та цілеспрямований характер.

Наведені обставини, встановлені судом із показань сторін кримінального провадження, потерпілого та свідків, в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_3 , умисно завдаючи потерпілому ОСОБА_5 удари, на переконання суду, розумів значення своїх дій, неминучі наслідки цих дій і бажав настання передбачуваних наслідків свого діяння, тобто діяв з прямим умислом.

До того ж, стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами виникнення у обвинуваченого ОСОБА_3 сильного душевного хвилювання, що викликане суспільно небезпечним посяганням щодо нього з боку потерпілого.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є вірною; винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена проаналізованими вище доказами, тому, на переконання суду, він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.122 КК України.

Відтак, відсутні підстави для ухвалення виправдувального вироку, на чому наполягав адвокат ОСОБА_7 у судових дебатах, та наявні підстави, передбачені ч.3 ст.373 КПК України, для ухвалення обвинувального вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, ч.3 ст.373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи потерпілого ОСОБА_5 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи з ч.4 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, класифікуються як нетяжкий злочин.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім, тому цю обставину, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З роз`яснення Верховного Суду поняття такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття у постанові від 20.04.2021 року у справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Крім того, з висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 під час розгляду кримінального провадження судом не свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, поведінку обвинуваченого, при призначенні покарання ОСОБА_3 не враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.88 т.2).

За місцем проживання в с. Пеньківка Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у сільську раду не надходили скарги на негативну поведінку, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали (а.с.91 т.2).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.90 т.2).

Крім того, в силу вимог ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.

З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_3 , здобутих під час досудового розслідування і приєднаних до матеріалів кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за станом здоров`я є фізично здоровим (а.с.90 т.2); проживає з матір`ю, старшим братом і молодшою сестрою у будинку матері; виховується лише матір`ю; стосунки та загальна атмосфера в сім`ї задовільні (а.с.89 т.2).

Як повідомила в ході судового розгляду представник Служби у справах дітей Мурафської сільської ради ОСОБА_9 , Службою проведено соціальне інспектування умов проживання ОСОБА_3 і вбачається, що останній проживає з матір`ю, яка забезпечила його належними умовами проживання: наявні особиста кімната, особисті меблі, що необхідні для навчання, необхідна побутова техніка; ОСОБА_3 навчається, перебуває на утриманні матері. В будинку прибрано, він електрифікований, опалення в будинку пічне, водогін відсутній. На момент проведення обстеження Службою, ОСОБА_3 допомагав матері здійснювати прибирання подвір`я домоволодіння, що підтверджується актом №16 від 22.04.2021 року (а.с.93 т.2).

Крім того, ОСОБА_9 повідомила, що на обліку в Службі в справах дітей ОСОБА_3 не перебував та не перебуває.

Як повідомив представник ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_10 під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває на профілактичному обліку у секторі превенції ВП №2.

Законні представники ОСОБА_3 ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , характеризуючи неповнолітнього, суду показали, що ОСОБА_3 добрий, спокійний, завжди допомагає по господарству, навчається, займається спортом. Матір ОСОБА_12 має позитивний вплив на ОСОБА_3 .

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого, оскільки, відповідно до ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді від 30.04.2021 року, що складена представником органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_39 , вбачається, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю та молодшою сестрою; умови проживання у будинку задовільні. ОСОБА_3 здобуває професійну освіту та навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Гніванський професійний ліцей» (1 курс) за спеціальністю «слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, водій автотранспортних засобів категорії «С», кранівник». Батько ОСОБА_3 проживає окремо і впродовж п`яти років не бере участі в його вихованні та фінансово не утримує. У вільний час ОСОБА_3 займається спортом та допомагає матері по господарству. Алкогольні напої та наркотичні засоби ОСОБА_3 не вживає. З людьми з антисоціальною поведінкою ОСОБА_3 зв`язків не підтримує, має багато друзів. ОСОБА_3 висловлює наступні плани на майбутнє: закінчити навчання у навчальному закладі, працевлаштуватися. За місцем навчання ОСОБА_3 охарактеризований як недисциплінований учень, навчається на низькому рівні, має велику кількість пропусків навчальних занять, не виявляє активності в громадській та суспільно-корисній роботі і громадські доручення виконує неохоче. За характером доброзичливий (а.с.171-173 т.1).

Також, орган пробації звертає увагу на те, що ОСОБА_3 конструктивно проводить вільний час, зокрема, витрачає на заняття спортом, спілкування з однолітками, допомогу матері по господарству. При цьому, ОСОБА_3 має проблему у керуванні емоціями, у нього присутня фізична агресія. Так, неповнолітній мінімізує ступінь тяжкості своєї поведінки, оскільки пояснює, що вчинив протиправні дії, щоб захистити себе, з метою самооборони. З рідними ОСОБА_3 має близькі контакти, звертається до матері за підтримкою та допомогою. Під час бесіди ОСОБА_3 був щирим та відвертим (а.с.171-173 т.1).

Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації, як низький (а.с.171-173 т.1).

Укладачем досудової доповіді криміногенними факторами, які мають вплив на поведінку ОСОБА_3 і в подальшому можуть негативно впливати на поведінку останнього, визначено наступні: проблеми з контролем поведінки, низька мотивація до навчання, невміння прослідкувати наслідки своїх дій, правова необізнаність, низький рівень мотивації щодо зміни поведінки.

Відповідно до висновку укладача досудової доповіді фахівця І категорії Шаргородського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_39 , виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи особистість обвинуваченого, його спосіб життя, та низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі, а також можливе звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання.
Органом пробації надаються наступні рекомендації щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення неповнолітнім ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а саме: проведення спільних заходів щодо виправлення поведінки неповнолітнього служби у справах дітей, КУ «Центр надання соціальних послуг» та органу пробації; проведення роз`яснювальних бесід виховного характеру про невживання спиртних напоїв та тютюнопаління; батькам неповнолітнього приділяти більше уваги вихованню сина та сприяти в виборі життєвих цілей (а.с.171-173 т.1).

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_3 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, є відсутність належного контролю матері ОСОБА_12 за його поведінкою та спілкуванням за межами сім`ї, відсутність участі батька у вихованні неповнолітнього та впливу батька на формування поведінки обвинуваченого.

Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, особи ОСОБА_3 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який під час судового розгляду повідомив, що обвинувачений перед ним не вибачився, не приймав заходів до відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до вимог ст.ст.75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 17.10.2019 року у справі №205/7091/16-к, відповідно до яких заборони застосування ст.75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.1 ст.122, ст.ст.75, 76, 98, 103, 104 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_40