Номер провадження 11-кп/816/382/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
Іменем України

26 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми судового провадження № 592/12339/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2020, якою встановлено адміністративний нагляд відносно ОСОБА_7

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою встановити її підзахисному адміністративній нагляд строком на 1 рік, оскільки суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 52 КПК не залучив захисника для здійснення захисту ОСОБА_10 , участь якого є обов`язковою, чим порушив його право на захист. Зазначає, що викладені в поданні обставини порушення її підзахисним порядку відбування покарання є навмисно викривленими, на що суд першої інстанції уваги не звернув та встановив занадто суворий строк адміністративного нагляду.

03.11.2020 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло подання начальника ДУ «Сумська виправна колонія (№ 116)» про встановлення адміністративного нагляду щодо ОСОБА_10 , яке обґрунтоване тим, що останній за час відбування покарання в установі характеризується задовільно, вимоги режиму тримання та розкладу денного порушував, за що має одне стягнення, заохочень не має. Крім того, ОСОБА_10 в установі не працевлаштований у зв`язку з небажанням, участі у суспільно-корисній праці та житті відділення не приймає, у відношенні до представників адміністрації установи ввічливий та тактовний, але виконує їх законні вимоги тільки під контролем. Засуджений ОСОБА_10 вчинив злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів і підпадає під дію п. «г» ст. 3 ЗУ «Про адміністративний нагляд».

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2020 вказане подання задоволене і засудженому ОСОБА_10 встановлений адміністративний нагляд на строк 2 місяці та обмеження: з`являтися на реєстраційну відмітку в період нагляду кожну 1, 2, 3, 4 суботу щомісяця з 09:00 до 12:00 у ВП ГУНП за місцем проживання; заборона виходити з квартири або приватного домоволодіння, вибраного для мешкання після 22:00 до 06:00 ранку наступного дня без отримання на те письмового дозволу керівництва ВП ГУНП; заборона виїзду за межі населеного пункту місця проживання на постійне, тимчасове проживання без письмового дозволу керівництва ВП ГУНП; заборона перебування в ресторанах, кафе, барах, магазинах та інших громадських місцях, де здійснюється реалізація алкогольних напоїв на розлив, а також заборона перебування на вокзалах і в аеропорту за місцем проживання. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ОСОБА_10 засуджений за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, а тому на підставі п. «г» ст. 3 ЗУ «Про адміністративний нагляд» підлягає адміністративному нагляду.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу суду та встановити ОСОБА_10 адміністративній нагляд строком на 1 рік, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого сдового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а згідно п. 13 ч. 1 ст. 7 цього Кодексу зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на захист.

Засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили, і має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 КПК, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження (ч. 2-3 ст. 43 КПК), а згідно п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК обвинувачений має право на першу вимогу мати захисника і зустріч із ним незалежно від часу в робочі, вихідні, святкові, неробочі дні до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту зустрічі без обмеження в часі та кількості у робочі, вихідні, святкові, неробочі дні; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних діях; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги.

Засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК. Суд зобов`язаний роз`яснити засудженому права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. У випадках, передбачених КПК та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги засудженому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави (ч. 1-3 ст. 20 КПК).

Відповідно ч. 1 ст. 52 КПК, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного, а згідно ч. 6 ст. 12 КК особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 засуджений вироком Заводського районного суду м. Ульянівськ РФ від 19.02.2016 за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ до 8 років позбавлення волі. Зараховано в строк відбуття покарання тримання під вартою з 26.08.2015 до 18.02.2016. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 09.10.2017 вирок Заводського районного суду м. Ульянівськ РФ від 19.02.2016 приведений у відповідність із законодавством України і ОСОБА_10 вважається засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК до позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна, внаслідок чого згідно ст. 7-10, 20, 22, 42, 46 і 52 КПК участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою, що також узгоджується і з ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини 1948 р, згідно якої кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

23.11.2017 ВСУ в контексті справи № 5-224 кс (15)17 досліджував правові наслідки кримінального провадження при касаційному розгляді справи за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою, та вказав, що «право на захист є невід`ємним, природним правом людини, загальновизнаним принципом міжнародного права та розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд». Гарантії права на захист передбачені й у п. «d» ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р. та п.п. (c) п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, згідно яких кожний підозрюваний у вчиненні злочину має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Наведені положення міжнародно-правових актів знайшли своє вираження в Конституції України, а саме у ст. 59 і 63 Основного Закону, згідно яких кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Як зазначив КСУ у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009 (справа про право на правову допомогу), конституційне положення «кожен має право на правову допомогу» необхідно розуміти як «гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами … вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує». Принцип забезпечення права на захист є одним з основних засад судочинства (ст. 129 Основного Закону) та фундаментальним для кримінального процесу, а його забезпечення віднесено до загальних засад кримінального провадження, сутність якої визначена у ст. 20 КПК і передбачено, що особами, яким право на захист надається і забезпечується, є підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений. Поряд із загальними гарантіями права на захист, як однією з основних засад кримінального провадження, законодавцем встановлено додаткові гарантії, а саме випадки, коли участь захисника є обов`язковою в кримінальному провадженні ч. 1 ст. 52 КПК установлено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Зокрема, кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 307 КК, за вчинення якого був засуджений і відбував покарання ОСОБА_10 є особливо тяжким злочином, оскільки його санкція встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, зважаючи, що подання розглянуте без участі захисника, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення (п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК), оскільки це перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, колегія суддів вказує про необхідність ухвалення судового рішення у формі постанови, оскільки це напряму установлено вимогами ст. 5 ЗУ «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Після скасування судового рішення колегія суддів вважає за необхідне відповідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК призначити новий судовий розгляд, оскільки в апеляційній інстанції встановлено порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки вони підлягають дослідженню спочатку при новому судовому розгляді за обов`язкової участі захисника із застосуванням належної правової процедури, а вже потім в ході апеляційного провадження, у разі оскарження судового рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.11.2020 відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4