ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 630/543/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2627/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого, його захисника та прокурора на вирок Харківського районного суду Харківської області від 11 06 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Визначено, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з 03 03 2021 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин.

28 вересня 2014 року близько 02:00 годині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись поблизу будинку №18 по вул. Пугачова, м. Люботин, Харківської області, під час раптово виниклої сварки, умисно наніс ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар кулаком правої руки в область носу, один удар кулаком лівої руки в область перенісся, після чого ОСОБА_7 сів до свого автомобілю «Нива» та покинув місце скоєння кримінального правопорушення.
Після цього, 29 вересня 2014 року ОСОБА_12 звернувся за медичною допомогою до 30-ї міської клінічної лікарні м. Харкова, де останньому встановлено діагноз, а саме - травма носу, закритий перелом кісток носу зі зміщенням, порушення функції носового дихання.
08 жовтня 2014 року після проходження курсу медикаментозного лікування в ХОКЛ-ЦЕМП та МК в зв`язку з отриманою травмою носу ОСОБА_12 було прооперовано. 09 жовтня 2014 року о 07.35 лікарем ХОКЛ-ЦЕМП та МК ОСОБА_13 , була зафіксована смерть ОСОБА_12 .
ОСОБА_7 своїми умисними діями спричинив ОСОБА_12 травму носа у вигляді дрібноуламкового перелому кісток носа зі зміщенням уламків і травматичним ушкодженням гратчастої кістки з наявністю синця на фоні набряку м`яких тканин носа, в комплексі з посттравматичними змінами структур носа, що ускладнилося розвитком небезпечного для життя стану - механічної асфіксії внаслідок аспірації крові в дихальні шляхи, яке обумовило настання смерті та за ступенем тяжкості має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (т.6 а.с.185-192).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинуваченим було подано апеляційну скаргу з доповненням до неї, в якій він просив оскаржуваний вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Такі вимоги обвинувачений обґрунтував тим, що обвинувальний вирок було ухвалено з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам даного кримінального провадження, вказавши, що не допитані всі свідки та інші докази, які лягли в обґрунтування обвинувального вироку за ч.2 ст.121 КК України, мають непрямий характер і не є достатньою підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 (т.6 а.с.203-206).

Крім того, захисником було подану апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 , в якій він просив оскаржуваний вирок скасувати, змінити правову кваліфікацію, тобто, кваліфікувати дії підзахисного за ч.2 ст. 125 КК України. Також просив звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрити, запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати та звільнити з-під варти.

Захисник вказує, що судом першої інстанції прийнято висновок судово-медичної експертизи у якості доказу вини ОСОБА_7 . При цьому судом не надано жодної правової оцінки обставинам, які були встановлені експертом при складенні даного висновку.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вина підзахисного не доведена та взагалі рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Вказуючи, що підстави щодо доведеності вини ОСОБА_7 відсутні. (т.6 а.с. 208-218).

Прокурором було подано апеляційну скаргу зі зміненими доводами до неї на зазначений вирок, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисники повністю підтримали вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та підзахисного. Просили задовольнити їх у повному обсязі, а саме, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд даної справи у суді першої інстанції. Проти апеляційної скарги прокурора заперечували.

Обвинувачений підтримав позицію захисників, також просив задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі. Вважаючи, що вирок суду є не обґрунтованим та не законним.

Прокурор частково підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційні скарги захисника і обвинуваченого, а саме, в частині скасування вироку з призначенням нового судового розгляду даної справи у суді першої інстанції.

Зазначив, що у суді першої інстанції мало місце неповнота судового розгляду, не досліджені всі докази, висновки експертів, що маються у кримінальному провадженні мають між собою суттєву різницю.

Потерпілий та його представник повністю заперечували проти апеляційних скарг, зазначивши, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся з повнотою дослідження всіх доказів та встановленням всіх обставин по справі і покарання обвинуваченого є справедливим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисників, думку прокурора, думку потерпілого та його представника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ст.404 КПК встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, встановила, що суд першої інстанції не з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим злочину згідно пред`явленого обвинувачення.

В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_7 не визнав себе винним у пред?явленому обвинуваченні. В обґрунтування своєї позиції пояснив, що дійсно 28 09 2014 року він наніс удари по обличчю ОСОБА_12 , в тому числі в ніс, але заперечує що від такого удару могла настати смерть. Обвинуваченому відомо, що стан кісток носа ОСОБА_12 був незадовільний і обумовлений чисельними травмами, а тому, на його думку, проводити пластичну операцію по відновленню форми носа ОСОБА_12 було заборонено. Причиною смерті вважає наявні у потерпілого старі травми та невдало проведену операцію. В своїх діях вбачає виключно умисне спричинення легкого тілесного ушкодження. На підтвердження цього і в апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що його умислом не охоплювалось заподіяння смерті потерпілому.
Щодо винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні злочину згідно пред`явленого обвинувачення, суд послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та висновків експертиз № 88-ОКБт/14 від 12 листопада 2014 року, № 1509-Гс/15/297-КЕ/2015 від 12 листопада 2015 року, № 297 КЕ/205 від 28 грудня 2015 року.

З медичної документації відомо, що гр. ОСОБА_12 неодноразово отримував травми носу, зокрема останню 29 09 2014 році, при обстеженні хворого в ЛОР відділенні КЗОЗ «ОКЛ ЦЕМД та МК» зафіксоване виражене зниження блювотного рефлексу та чутливості ротоглотки. При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_12 встановлено, що причиною смерті гр. ОСОБА_12 стала асфіксія від закриття (аспірації) дихальних шляхів кров`ю, вилив якої стався в результаті розриву деформованої носової артерії, що за умов порушення блювотного рефлексу потрапила в дихальні шляхи (бронхи), порушивши їх дихальну функцію.

На підставі постанови прокурора Департаментом охорони здоров?я Харківської обласної державної адміністрації проведена службова перевірка за фактом лікування та смерті ОСОБА_12 і суду надана довідка, складена комісією за результатами перевірки, з якої судом встановлено, що будь-яких порушень та недбалості з боку лікарів при обстеженні та проведенні лікування потерпілого не встановлено.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків, не викликав усіх свідків та взяв за основу доведення вини обвинуваченого у вчиненні злочину висновки експертів є обґрунтованими.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, але не достатньо обґрунтовано судом щодо наявності причинного зв`язку між ударами і настанням смерті потерпілого, у зв`язку з чим апеляційні доводи сторони захисту є досить обґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов не вмотивованого та не обґрунтованого висновку що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У вироку суду не в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

В основу обвинувального вироку покладено ті докази, що викликають сумніви у їхній достовірності. Судом не повністю дотримані вимоги чинного законодавства, не досліджено усі обставини кримінального провадження та не оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту доведено наявність підстав щодо недоведеності вини ОСОБА_7 .

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції прийняв поспішне рішення щодо доведеності вини виходячи з того, що всі клопотання сторони захисту і прокурора були розглянуті. А ті, які були розглянуті і відмовлено в їх задоволенні суд першої інстанції належним чином не вмотивовує своє рішення.

І тому, не можливо вирішити з яких саме міркувань виходить суд першої інстанції у відмовленні заявлених клопотань.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Однак не вирішеними залишилися питання щодо наявності протирічь у висновках проведених по справі судово-медичних експертиз щодо причинного зв`язку між ударами, які наніс обвинувачений потерпілому і настанням смерті.

З метою встановлення причин виникнення вказаних протиріч суд першої інстанції у відповідності до ч.6 ст. 22 КПК України суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість має створити необхідні умови для реалізації сторонами по справі їх процесуальних прав серед яких право про призначення по даній справі можливих додаткових, повторних, комісійних експертиз.

Згідно ст. 3, ст. 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Отже, колегія суддів вбачає істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судовий розгляд відбувся з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому вирок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим і вмотивованим, а тому він на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.409 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно відповідно до ст.ст.94,95,415 КПК України, глави 31 КПК України дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг сторони захисту, після чого з урахуванням усіх обставин, зважаючи на положення Конвенції та правозастосовну практику Європейського суду з прав людини, ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення згідно з вимогами процесуального та матеріального законів.

Відповідно до вимог ст.ст.197,331,419 КПК України, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також наявності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18 грудня 2021 року.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 11 06 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - скасувати.

Апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, - задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Харківського слідчого ізолятора до 18 грудня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4