Справа №373/2237/19. Провадження № 11-кп/824/3738/2021. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

20 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2021 року,

сторони захисту адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні №0000205 від 01.06.2019 року щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився у м. Переяслав-Хмельницький, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України,

задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 2 серпня 2021 року до 30 вересня 2021 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

В мотивування ухвали місцевий суд зазначив, щовідповідно до п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Разом з цим з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, зокрема, можливість обвинуваченого переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що загрожує останньому у випадку доведеності його винуватості. Крім того, місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх гарантій забезпечення явки обвинуваченого ОСОБА_7 в судове засідання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із цим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить: ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.08.2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , 1988 р.н., запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою змінити. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, з визначенням застави, розмір якої передбачено ч. 5 ст. 182 КПК України, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала місцевого суду є незаконною, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і винесена з порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального законів.

Вважає, що жодних доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, ні стороною обвинувачення, ні місцевим судом, не наведено, а пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, передбачає обрання запобіжного заходу у вигляді застави. Таким чином, на думку апелянта, обвинувачений ОСОБА_7 незаконно тримається під вартою з 01.06.2019 року.

Також наголошує на тому, що розглядаючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд не враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, яке відноситься до середньої тяжкості, при цьому кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів.

Крім того, стверджує, що наведені стороною обвинувачення ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені під час судового розгляду. Водночас зазначає, що з урахуванням тривалості перебування під вартою обвинуваченого та даних про його особу ризик переховування зменшився. До того ж на момент постановлення ухвали у справі допитані потерпілі та всі свідки сторони обвинувачення, а тому наявні підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту ухвали місцевого суду та основних доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скарги та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Мотиви Суду

В провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження під №0000205 від 01.06.2019 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 2 серпня 2021 року до 30 вересня 2021 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»; клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

Під час постановлення даного рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, зауважуючи на слідуючому.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї статті передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Так, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 ; продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 2 серпня 2021 року до 30 вересня 2021 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»; клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі ту обставину, що судове провадження щодо ОСОБА_7 не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Зокрема, суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

При вирішенні клопотання, судом враховано особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність місця роботи, репутацію, майновий стан, те, що останній раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, які караються позбавленням волі на строк до семи років, є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитувались в судовому засіданні, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Твердження захисника з приводу того, що жодних доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, ні стороною обвинувачення, ні місцевим судом, не наведено, а пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, передбачає обрання запобіжного заходу у вигляді застави, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, а також з урахуванням того, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, крім того, відповідно до правил п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Адвокат зазначає, що місцевий суд не враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, яке відноситься до середньої тяжкості, при цьому кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів, однак при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання ОСОБА_7 під вартою.

Доводи захисника про те, що наведені стороною обвинувачення ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені під час судового розгляду та з урахуванням тривалості перебування під вартою обвинуваченого та даних про його особу ризик переховування зменшився - є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вказане, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а доводи апеляційної скарги не містять будь-яких обставин та доказів, які б ставили його під сумнів.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 336, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 2 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 ; продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 2 серпня 2021 року до 30 вересня 2021 року, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»; клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 з ю б і н ОСОБА_9 Ш р о л ь