Справа № 742/3304/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/247/21
Категорія - ч.2 ст.289 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001045 за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Прилуки, Чернігівської області, фактично проживає у АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше судимий 27.12.2019 р. Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.ч.2, 3 ст.185, ст.69, ст.70 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,

засуджений за ч.2 ст.289 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

На підставі ч.ч.1, 5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 16 листопада 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1797,95 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 16 листопада 2020 року, близько опівночі, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 прибув до господарства АДРЕСА_2 , де через незамкнену хвіртку проник на огороджену територію господарства, звідки, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, викотив з території вказаного подвір`я мопед марки «Honda DIO 27», чорного кольору, номер рами НОМЕР_1 , вартістю 5538,81 грн., який належав ОСОБА_11 , однак перебував на праві користування у ОСОБА_12 .

У подальшому, шляхом пошкодження пластикової накладки з рульової частини мопеда та з`єднання дротів запалення, запустив двигун мопеда і поїхав на ньому в напрямку мікрорайону "Опитна" м. Прилуки, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_8 , доведеність його вини, просив вирок місцевого суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна. Зазначив, що місцевий суд належним чином не мотивував призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України. Зокрема, судом було лише перераховано дані, які характеризують обвинуваченого, та обставини, які пом`якшують покарання, без надання їм належної оцінки. Також, місцевий суд не врахував, що ОСОБА_8 скоїв тяжке кримінальне правопорушення, раніше притягувався до кримінальної відповідальності і йому вже призначалось покарання із застосуванням ст.69 КК України, що виявилось неефективним. Крім того, суд першої інстанції не навів мотиви застосування чи незастосування додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у виді конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній формально позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному, відшкодував завдану шкоду, внаслідок чого потерпілий не має до нього претензій.

Однак оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, а саме - перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України.

Так, суд не дав належної оцінки встановленим ним обставинам, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності; вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, через незначний проміжок часу після відбуття покарання за попереднім вироком; не працює; перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога через психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів, має синдром залежності та відповідно до медичного висновку страждає наркоманією, але примусового лікування від неї не потребує.

Наведеного місцевий суд повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання саме у виді арешту.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, на переконання колегії суддів, призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.289 КК України не відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є явно несправедливим, унаслідок його м`якості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

А тому, призначаючи покарання ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив нове кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу після реального відбування покарання за попереднім вироком суду; перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога через психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів, має синдром залежності; формально позитивно характеризується за місцем проживання; не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, його молодий вік, відсутність у потерпілого будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого; обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням трьох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, згаданих вище даних про особу винного; колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі, проте із застосуванням ст.69 КК України, призначивши основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України, без застосування додаткового покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства на певний строк.

За таких обставин, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.

ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання 16 листопада 2020 року, зарахувавши цей строк попереднього ув`язнення у строк покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4