ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/398/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/715/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Первомайського Міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Петропавлівка Богодухівського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, який має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 13.11.2013 року Люботинським міським судом Харківської області за ч. 4 ст. 296 КК України, з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України шляхом складання покарань за вироком від 15.04.2013 року до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 08 грудня 2017 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , визнаний винним в тому, що він 05 травня 2019 року, близько 14 години, діючи умисно, з метою викрадення чужого майна, з корисних мотивів, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкривання навісного замка на вхідної двері, проник до будинку АДРЕСА_3 , право користування за яким зареєстровано за ОСОБА_8 та тимчасово мешкала його колишня співмешканка ОСОБА_9 , звідки таємно викрав чавунну плиту з печі під тверде паливо та сім металевих колосників, які належали ОСОБА_8 , розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду загальною сумою 444 грн. 00 коп., вчинивши таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок щодо нього змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, яке є співрозмірним з діянням та особою обвинуваченого. В обґрунтування посилається на те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, має на утриманні малолітню дитину, також вказує на відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.
Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимий, знову скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання від 3 до 6 років позбавлення волі, на даний час у зареєстрованому шлюбі не перебуває, є донька, ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно непрацевлаштований, має нестабільні заробітки, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується безпосередньо.
Відповідно до висновку досудової доповіді органу пробації ризик скоєння повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та ризик небезпеки для суспільства, є високим, виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом враховано обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 працездатний, однак офіційно не працює, будучи раніше неодноразово притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, за які йому призначалися покарання у виді позбавлення волі, та маючи на даний час не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, після звільнення з кримінально-виконавчої установи висновків для себе не зробив та повторно протягом нетривалого часу скоїв новий умисний тяжкий злочин проти власності, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, а також враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину у сфері злочинів проти власності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.
Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки судом йому призначене покарання в мінімальних межах передбачених санкцією статті.
Також є безпідставними та не підлягають задоволенню апеляційні вимоги обвинуваченого про можливість призначення йому більш м`якого покарання із застосування ст.75 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Первомайського Міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: