ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/1649/21
Провадження № 1-кп/210/456/21
"26" травня 2021 р.
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3
сторони кримінального провадження, які беруть участь у судовому розгляді: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного 21 березня 2021 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000046 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Володимирівка Апостолівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта повна середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, дітей на утриманні не має, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 21.03.2021 приблизно о 10:00 годині знаходився у дворі будинку АДРЕСА_3 , де зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_6 , з яким став спілкуватися.
Під час спілкування ОСОБА_5 побачив в руках у ОСОБА_6 мобільний телефон, після чого він з метою заволодіння чужим майном та зверненням його на свою користь, повторно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , під приводом подивитися в мережі Інтернет оголошення про роботу, попросив у нього мобільний телефон, заздалегідь знаючи про свій істинний намір заволодіти вищевказаним мобільним телефоном та не повертати його ОСОБА_6
21.03.2021 року приблизно о 10:05 годині, ОСОБА_6 , будучи упевненим в порядності ОСОБА_5 передав йому свій мобільний телефон марки «Texet TM-4377» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №1082 від 23.03.2021 року з урахуванням зносу, станом цін на 21.03.2021 року складає 400 гривень. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчиненого злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 400 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, у зв`язку з чим реалізував злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), обернув викрадене майно на свою користь, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд, з викраденим з місця скоєння ним кримінального правопорушення зник, у зв`язку з чим своїми діями завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 400 гривень.
Вказані дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням зміненого обвинувального акту кваліфіковані за частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України за ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та пояснив суду, що перебуваючи поблизу ринка «Соцмісто» в м. Кривий Ріг, де зустрів раніше йому знайомого чоловіка. Під час розмови попросив у нього мобільний телефон, для того щоб зайти в мережу інтернет. Після цього, користуючись тим, що знайомий відійшов до туалету, швидко пішов з його мобільним телефоном в бік ринку «Соцмісто». Пояснив, що телефон відразу у нього забрали. Шкодує, що так сталось. Просив суд суворо не карати, зазначив, що відповідні висновки для себе зробив.
Показання ОСОБА_5 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, обвинувачений не оспорює фактичні обставини, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту потерпілої, свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.
Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оскаржуються, усвідомлює неможливість у подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, а тому відсутні сумніви відносно добровільності та істинності його позиції.
Аналізуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини суд приходить до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати винуватим у вчиненні зазначених вище дій, та кваліфікувати його дії за ч.1 ст. 190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
При визначені виду та розміру покарань суд керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_5 скоїв кримінальний проступок; офіційно не працевлаштований, в силу статті 89 КК України раніше не судимий на обліках під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває; не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, за місцем мешкання характеризується посередньо, скарг з боку сусідів не надходило, завдана майнова шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна.
Згідно досудової доповіді Металургійного районного відділу пробації філії державної установи «Центр Пробації» у Дніпропетровській області від 14.05.2021 року, на підставі зібраних характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого ОСОБА_5 надано висновок про середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення; орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, виконання рекомендованих заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.
Обставиною, що пом`якшує покарання згідно вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, характеризуючи матеріалів, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі, враховуючи, що обвинувачений не має обмежень передбачених ч. 3 ст. 61 КК України.
Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, виходячи з наступного.
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.
Щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого кримінального правопорушення, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. За наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Передбачені пунктом 1 частини 1 статті 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18).
Суд вважає, що наявність пом`якшуючих, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок та в подальшому майнова шкода відшкодована, є підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням відносно обвинуваченого, оскільки не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1, КК України суд не вбачає.
З матеріалів справи встановлено, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід не обирався.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 381 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) за частиною 1 статті 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від відбуття призначеного за цим вироком покарання у вигляді обмеження волі строком в один рік з іспитовим терміном в 1 (один) рік.
Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідності до пунктів 1,2 частини 1 статті 76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Додатково на підставі пункту 2 частини 3 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов"язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України - до набрання вступу вироку в законну силу не обирати.
Речовий доказ:
- мобільний телефон марки «Texet TM-4377» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вилучений на зберігання потерпілому, залишити у володінні останнього.
Матеріали кримінального провадження №0000046 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №210/1649/21, провадження №1-кп/210/456/21.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1