Справа № 357/4661/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 кримінальне провадження № 0000039 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Українськ м. Селидове Донецької області, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, в силу ст. 89 КК України не судимий, військовослужбовець військової служби за контрактом, стрілець-помічник гранатометника 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Відповідно до Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII;

- від 06.05.2014 № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 № 1240-VII;

- від 21.07.2014 № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 № 1595-VII;

- від 14.01.2015 № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів

є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 ,

як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня, солдат ОСОБА_4 повинен був прибувати на службу в розташування мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 за місцем дислокації по АДРЕСА_3 о 08 год. 00 хв. з понеділка по п`ятницю.

Однак, солдат ОСОБА_4 , у порушення вищевказаних норм законодавства України, 04.05.2020, усвідомлюючи наявність особливого періоду, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив стати на злочинний шлях та не з`явитися на службу до військової частини НОМЕР_1 .

Так, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України

і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 04.05.2020, о 08 год. 00 хв., діючи умисно, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, бажаючи тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволів командирів, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 за місцем дислокації по АДРЕСА_3 , та до 30.04.2021 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

30.04.2021, о 13 год. 00 хв., солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 , за місцем дислокації по АДРЕСА_3 , чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення та продовжив несення служби.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

01 липня 2021 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468-472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з вищезазначеною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 , за участі адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 4 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання за вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, а саме за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням

ст. 69 КК України, у виді арешту строком на шість місяців.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні заявив, що при укладенні вищезазначеної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке, враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану і кримінальна відповідальність за вказаний злочин передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, визнання винни у скоєному злочині, активне сприяння розкриттю злочину, безпосередню участь обвинуваченогов антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, не з`явлення на військову службу без поважних причин, що вчинено в умовах особливого періоду.

Заслухавши учасників кримінального провадження та перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01 липня 2021 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000039 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2020 року.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням

ст. 69 КК України, у виді арешту строком на шість місяців з відбуванням покарання на гауптвахтіІНФОРМАЦІЯ_2 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання угоди про винуватість є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 477 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1