ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 654/3184/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/139/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000234 за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 зі змінами та апеляційною скаргою прокурора Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_13 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.03.2020 року щодо ОСОБА_7 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого керівником ФОП « ОСОБА_14 », раніше не судимого, визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період перебування його під вартою з 30.06.2019 по 03.07.2019 року.

Вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , 30 червня 2019 року близько 06 години в с. Нова Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області на перехресті вул. Центральної з вул. Червонофлотською, керуючи автомобілем Ford Transit, реєстраційним номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по другорядній дорозі (по вул. Червонофлотській), зі сторони с. Забарино у напрямку м. Херсон, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п. п. 2.2. (додаток 1), 2.3. б), 16.11 Правил дорожнього руху України, рухаючись по другорядній дорозі до перехрестя нерівнозначних доріг, не надав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos ТF 69, р.н. НОМЕР_2 , який був закріплений з причепом р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по головній дорозі (по вул. Центральній) зі сторони с. Залізний Порт в напрямку м. Гола Пристань
Унаслідок даної дорожньо-транспортної події водію автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №106/ГП від 29.07.2019, заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події; пасажиру автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №196 від 09.08.2019, заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження; пасажиру автомобіля Ford Transit ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №194 від 08.08.2019, заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Вказані наслідки перебувають у прямому причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля Ford Transit, реєстраційним номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.2. (додаток 1), згідно з яким забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно надати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою;
п. 2.3. б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.16.11., згідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Вимоги та доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та фактичних обставин кримінального провадження просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не в достатній мірі врахував відомості про особу винного, який вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини, заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 та середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_11 , не взяв до уваги характер та мотив допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, не врахував думку потерпілих, які наполягали на суровій мірі покарання, тому суд, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням при відсутності для цього підстав, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставно застосував ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі зі змінами потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та фактичних обставин кримінального провадження просять вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В обґрунтування своїх доводів посилаються на те, що суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого вони - дружина та донька потерпілого ОСОБА_15 втратили чоловіка та батька, ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, через що потребує медичного лікування, реабілітації, відчуває себе неповноцінною людиною, вимушена пересуватись да допомогою милиць, палиці, постійно відчуває моральні страждання.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та їх представник адвокат ОСОБА_12 підтримали апеляційні скарги з підстав, зазначених у них.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 проти задоволення апеляційних скарг заперечували, просили вирок залишити без змін.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши докази, що стосуються особи обвинуваченого, обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України апелянтами не оскаржуються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_15 , тяжке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_9 та середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .

Стороною захисту вирок не оскаржується.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілих про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.ст. 75. 76 КК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, слід мати на увазі, що тяжкість злочину мала б бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.

Висновки суду про застосування положень ст. 75 КК мають бути належним чином вмотивованими.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання та встановлення йому іспитового строку послався досудову доповідь органу пробації, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка є дружиною обвинуваченого, позитивні характеристики обвинуваченого, відсутність судимостей, наявність роботи, активне сприяння у розкритті злочину, щире каяття, відшкодування потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_11 заподіяної злочином шкоди, як обставини, що пом`якшують покарання, наявність на утриманні матері похилого віку, активну громадянську позицію, неперебування на обліку у нарколога та психіатра, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з цим, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням хоча й послався на врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, однак таке врахування слід визнати формальним, оскільки ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі в населеному пункті у світлу пору доби, порушив декілька ПДР, внаслідок чого одна людина загинула на місці пригоди, ще двоє отримали тілесні ушкодження, що підвищує як суспільну небезпечність особи винного так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Крім того, суд не достатньо врахував думку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які втратили через вчинення злочину рідну людину та наполягали на призначенні ОСОБА_7 покарання, яке належить відбувати реально.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що застосування судом положень ст. 75, 76 КК України, як обґрунтовано зазначено в апеляційних скаргах, в даному випадку не є виправданим.

Разом з цим, законодавець дав суду право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання (ст. 69 КК).

При цьому застосування зазначеної норми матеріального закону не є обов`язковим для суду, а є його дискреційним повноваженням (судового розсуду). Тобто можливість вибору одного з юридично дозволених варіантів правозастосовного рішення, що є умовою ефективного правозастосування норм права суб`єктами застосування для прийняття правильного, законного та обґрунтованого рішення.

Так, згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Апеляційним судом в цьому провадженні установлено наявність одночасно декількох обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Зокрема до них належать: щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, активне сприяння у його розкритті, повне відшкодування потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 заподіяної злочином шкоди у досить значному розмірі, що у сукупності з відсутністю обставин, які б обтяжували покарання та виключно позитивними відомостями про особу обвинуваченого, який вчинив злочин з необережності, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має стійкі соціальні зв`язки, непрацездатну мати на утриманні, дружину-інваліда, є волонтером, який надає допомогу військовослужбовцям в зоні проведення АТО, працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, дає підстави апеляційному суду для призначення йому за ч. 2 ст. 286 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї норми кримінального закону на підставі ст. 69 КК України за це кримінальне правопорушення у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 420, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 зі змінами, прокурора Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.03.2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч. 2 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дня прибуття ОСОБА_7 до виправного центру для відбування покарання.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_7 основного покарання, період тримання його під вартою з 30.06.2019 року по 03.07.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: три підписи