ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1539/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/131/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаною ухвалою ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та закрито кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Також, позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції допущено неповний судовий розгляд під час якого залишились недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку з чим вважає, що ухвала підлягає до скасування. Вказує, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень завданих обвинуваченою вона страждає на хронічну ішемічну нейрооптикопатію лівого ока. Також зазначає, що у неї тривалий розлад здоров`я, стійка втрата працездатності, що виявилось після надходження обвинувального акту до суду та в ході судового провадження. Наголошує, що суд в порушення чинного законодавства в судовому засіданні не встановивши складу кримінального правопорушення, вини особи в його вчиненні, не переконався, що діяння, яке поставлено особі в провину, дійсно мало місце, прийшов до передчасного висновку про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. З огляду на вищевикладене вважає, що судом передчасно закрито провадження, що призвело до того, що її права як потерпілої не поновлено і захист від кримінальних правопорушень не забезпечено. Також вважає, що тривалий розгляд даного кримінального провадження судом першої інстанції зумовлений численними неодноразовими клопотаннями обвинуваченої щодо відкладення судових засідань, що свідчить про свідоме затягування нею тривалості провадження задля застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та уникнення покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до обвинувального акта від 28 серпня 2018 року ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження за наступних обставин.

14 липня 2018 року близько 11 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в під`їзді будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , будучи в агресивно налаштованому стані, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, умисно нанесла ОСОБА_7 декілька ударів в область обличчя та тулуба, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців повік лівого ока, лівої половини шиї та лівого плеча.

В підготовчому судовому засіданні 22 лютого 2021 року ОСОБА_9 заявила клопотання про її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України і закриття цього кримінального провадження.

Відповідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом.

Пунктом 1 ч.1 ст.49 КК України встановлено зокрема, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України кримінальним проступком є діяння за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає за умисне легке тілесне ушкодження покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За ч.3 ст.285 КПК України, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду в постанові від 19.11.2019 року в справі №345/2618/16-к зроблено висновок:

відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК.

Згідно оскарженої ухвали судом першої інстанції встановлено, що 14.07.2018 року ОСОБА_9 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України. З моменту його вчинення і по даний час вона не ухилялась від слідства або суду та не вчинила будь-якого нового правопорушення, а тому строк давності сплив 14.07.2020 року.

Враховуючи наведені обставини, вимоги кримінального закону і судову практику апеляційний суд вважає, що у зв`язку з закінченням строків давності судом першої інстанції прийнято правильне рішення на підставі ст.49 КК України про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При цьому, відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити кримінальне провадження, зокрема, у випадку встановлення підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів, вважає правильним висновок суду про наявність законних підстав для закриття кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні 22 лютого 2021 року, а доводи апеляційної скарги про незаконність такого рішення безпідставними.

Також, оцінюючи доводи потерпілої щодо свідомого затягування обвинуваченою розгляду цього кримінального провадження з метою звільнення від кримінальної відповідальності, а також пояснення представника потерпілої, що суд першої інстанції проводив лише підготовчі судові засідання і позбавив потерпілу можливості надати докази заподіяння їй більш тяжких ушкоджень ніж вказано в обвинуваченні, колегія суддів приходить до висновку, що вони спростовуються матеріалами провадження.

Так, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 надійшов до суду 30 серпня 2018 року. Підготовче судове засідання призначено на 05 жовтня 2018 року і відкладено за клопотанням потерпілої (а.к.п.6,10,13). В наступне підготовче судове засідання обвинувачена з`явилась, однак воно було відкладено у зв`язку з призначенням захисника (а.к.п.25). Після цього, в підготовчому судовому засіданні 27 грудня 2018 року представник потерпілої заявила клопотання про його відкладення для підготовки цивільного позову (а.к.п.34). Після цього підготовче судове засідання не відбулось у зв`язку з тим, що залучений захисник припинив адвокатську діяльність (а.к.п.38). В подальшому було задоволено клопотання нового захисника про відвід головуючому судді і новим складом суду підготовче засідання проведено 26 червня 2019 року (а.к.п.49,111).

Як вбачається з журналів судових засідань за вказаний період лише одне з них (03 травня 2019 року) було відкладено за клопотанням обвинуваченої, а у всі інші вона з`являлась. Також, цивільний позов, для подання якого за клопотанням представника потерпілої відкладалось підготовче судове засідання, датований 26 червня 2019 року (а.к.п.70-74).

Судовий розгляд у цьому провадженні було призначено на 3 липня 2019 року і в подальшому він неодноразово відкладався. Всього в період до 14 липня 2020 року, тобто до закінчення строку давності, було проведено тринадцять судових засідань, у вісім з яких обвинувачена з`явилась. При цьому, лише два засідання були відкладені за її клопотанням, ще два засідання у зв`язку із запровадженням на території країни карантинних обмежень, а судове засідання 24 червня 2020 року не відбулось через неявку всіх учасників кримінального провадження (а.к.п. 119,131,135,140,147,150,160,164,178,181,182,187,189).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про необхідність призначення судового розгляду у зв`язку з неповнотою проведеного досудового розслідування і судового розгляду, неправильною кваліфікацією дій обвинуваченої органом досудового розслідування і наявністю підстав для пред`явлення обвинувачення у вчиненні більш тяжкого злочину (ч.1 ст.122 КК України) колегія суддів з`ясувала наступне.

Ухвалою Збаразького районного суду від 26 жовтня 2020 року, яку постановлено під час судового розгляду, було задоволено клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України і дане кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року вказану ухвалу було скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому, в ухвалі апеляційного суду не вказано про необхідність перевірки судом першої інстанції підстав для кваліфікації дій обвинуваченої за ознаками більш тяжкого злочину, а саме - заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно матеріалів цього кримінального провадження ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, тобто за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

За змістом п.2 ч.2 ст.242 КПК України для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень проведення експертизи є обов`язковим.

З обвинувального акту від 28 серпня 2018 року та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування на підставі висновку судово-медичної експертизи №971 було встановлено заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень (а.к.п.1-4).

В матеріалах цього провадження відсутній висновок відповідної експертизи, який би вказував на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження та впродовж судового розгляду в період з 26 червня 2019 року по 26 жовтня 2020 року потерпіла не заперечувала правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України та жодного разу не заявила клопотання про призначення додаткової чи повторної судово-медичної експертизи у зв`язку наявністю у неї стійкої втрати працездатності чи захворювань, пов`язаних з подіями 14 липня 2018 року.

Також, нею не було подано клопотань про проведення такої експертизи для встановлення причинного зв`язку між інкримінованими обвинуваченій діями та захворюваннями, які виявлені в потерпілої у серпнівересні 2020 року, тобто через два роки після направлення обвинувального акту до суду і після закінчення строків давності за ч.1 ст.125 КК України, хоча така можливість у потерпілої об`єктивно існувала, оскільки в цей період було призначено два судових засідання 09 вересня 2020 року і 26 жовтня 2020 року.

Більше того, під час досудового розслідування та судового розгляду не були надані медичні документи про наявність таких захворювань чи стійку втрату працездатності.

Лише до апеляційної скарги потерпілою були додані вказані документи, а саме консультативна карта від 31 липня 2020 року про рекомендацію пройти консультацію в Київському інституті неврології і нейрохірургії з діагнозом часткова атрофія внутрішньочерпної частини зорового нерва, довідка від 14 серпня 2020 року про вартість обстеження, графічні результати дослідження від 31 липня 2020 року, виписка з амбулаторної карти від 09.09.2020р. про встановлення діагнозу вегето-судинна дистонія з астено-невротичним синдромом, які не містять відомостей про стійку втрату працездатності і тяжкість тілесних ушкоджень та їх причинний зв`язок з інкримінованими обвинуваченій діями 14 липня 2018 року.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи потерпілої не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про наявність визначених кримінальним процесуальним та кримінальним законом підстав для закриття цього провадження у підготовчому судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала скасуванню на підставі викладених в апеляційній скарзі доводів не підлягає. Істотних порушень вимог КПК України, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, в ході апеляційного розгляду також не виявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404-419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді