Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2955/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 12 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 15.04.2021 без визначення розміру застави.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на доведеність і наявність ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, з урахуванням попередньої біографії підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти особи та власності, має не зняті та не погашені судимості, а також враховуючи тяжкість скоєних злочинів, що у своїй сукупності, на думку слідчого судді, вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що стороною обвинувачення не обґрунтовано чому більш м`який запобіжний захід не може бути застосовано до ОСОБА_8 . Вказує, що заявлені ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, при цьому ризик переховування не є переконливим, так як ОСОБА_8 вчасно прибував за викликом слідчого для проведення слідчих дій, приймав участь у всіх без виключення слідчих діях, активно сприяв розкриттю та розслідуванню злочину, а також просить врахувати відсутність у підозрюваного закордонного паспорту, виду на проживання в іншій державі, а також матеріальних можливостей проживати в іншому місці, крім місця фактичного проживання. Зазначає, що є неконкретизованим ризик впливу на свідків, оскільки основні слідчі дії, зокрема допити, огляди, вилучення речових доказів вже проведені, а слідчі дії, наведені в поданому клопотанні не потребують при їх проведенні участі ні підозрюваного, ні потерпілого, ні свідків, що свідчить про неможливість впливу на позицію останніх, а також перешкоджати провадженню іншим чином. Захисник просить також врахувати, що підозрюваний має постійне місце проживання, де проживає разом з літніми батьками, які потребують постійної допомоги, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина, працює різноробочим в ПП «Мрія», де має хорошу репутацію та користується авторитетом серед колег. Наголошує, що за місцем проживання ОСОБА_8 зарекомендував себе позитивно та за станом здоров`я потребує постійного відвідування лікаря у зв`язку з хворобою опорно-рухового апарату та вираженого больового м`язового синдрому.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, вирішуючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, СВ відділу поліції №1 РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000033 від 16 січня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.187, ч.2 ст.146 КК України.
В рамках даного кримінального провадження 26.01.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
28.01.2021 року слідчим суддею Богунського районного суду м.Житомира підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Крім того, 04.02.2021 року слідчим СВ відділу поліції №1 РУП ГУНП в Житомирській області підозрюваному ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.
10.02.2021 року Житомирським апеляційним судом скасовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані вст. 178 КПК України.
Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини,ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.
Приймаючи рішення про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів у своїй ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення.
Також, слідчий суддя місцевого суду ретельно дослідив доводи клопотання слідчого відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою.
Положеннями ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.146 КК України стороною захисту не оскаржується, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги, та погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра є обґрунтованою.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного з огляду на наступне.
Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття підозрюваного під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Рішенням Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії» (Cloot v. Belgium, § 40) визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Так, на переконання апеляційного суду, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.146 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років з конфіскацією майна та обмеженням волі на строк до 5 років або позбавленням волі на той самий строк, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким та нетяжким злочинами.
Колегія суддів не бере до уваги доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду спростовується тим, що ОСОБА_8 вчасно прибув за викликом слідчого для проведення слідчих дій, так як попередня належна короткострокова процесуальна поведінка підозрюваного в рамках даного кримінального провадження не спростовує наявність ризиків, зазначених в ухвалі слідчого судді.
Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, який на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею та апеляційний судом не зменшився та продовжує існувати.
Апеляційний суд також погоджується з висновком слідчого судді про продовження існування ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень та вважає, що сама поведінка підозрюваного ОСОБА_8 свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні корисливих злочинів, маючи при цьому непогашену судимість, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, на даний час в провадженні суду першої інстанції знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.4 ст.189 КК України, що в свою чергу, на думку апеляційного суду свідчить про те, що джерелом для прожиття підозрюваного є можливе вчинення кримінальних правопорушень корисливого характеру. Крім того, доказів працевлаштування підозрюваного різноробочим ПП «Мрія» до матеріалів провадження стороною захисту не долученого, а тому апеляційний суд критично оцінює твердження сторони захисту, що підозрюваний працює та має офіційне джерело доходу. Крім того, згідно протоколу допиту підозрюваного від 09.03.2021 року (а.30) ОСОБА_8 не працює.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винним, фактичні дані цього кримінального провадження, наведені вище особисті обставини підозрюваного та вагомість встановлених ризиків на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.
Так, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_10 інкримінується напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб та у незаконному позбавленні волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
Апеляційний суд також враховує, що досудове розслідування до цього часу не завершено, виконується значний обсяг слідчих та процесуальних дій.
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Наявність постійного місця проживання, батьків, які мають поважний вік та неповнолітньої дитини, на що посилалась сторона захисту, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та встановлених ст.177 КПК України ризиків, які не зменшилися недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, апеляційний суд враховує, що ці обставини існували і на час подій, які йому інкримінуються ОСОБА_8 і вони не стали стримуючим фактором для підозрюваного. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотання про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Апеляційні твердження сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_8 приймає участь у всіх без виключення слідчих діях, сприяє розкриттю та розслідуванню злочину, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 та в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки останнього.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_10 потребує постійного відвідування лікаря, придбання ліків, а також посиленого медичного нагляду у зв`язку з хворобою опорно-рухового апарату та вираженого больового м`язового синдрому, апеляційний суд відхиляє, так як будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження слідчим суддею при продовженні підозрюваному строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.
Тому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 12 березня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 15.04.2021 року, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: