Справа № 461/6785/13-к>
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2021 року. м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова,
в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підсудного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Йошкар - Ола, Російської Федерації, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого у кв. АДРЕСА_1 , раніше не судженого,
за ч.2 ст. 286 КК України ,-
В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувального висновку, підсудний ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 31.12.2009 року о 16.15 год., керуючи автобусом марки ЛАЗ 52523, р.н. НОМЕР_1 , який належить Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1 та рухаючись за маршрутом №5 «ТЦ Зубра -вул. Кн. Романа», виконуючи свої функціональні обов`язки по перевезенню пасажирів, на вул. Руставелі у м. Львові, навпроти будинку №13, грубо порушив вимоги розділу 1 п.1.5 ч.1 ПДР України «дії, або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», розділу 2 п.2.3 «б», Правил для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...», п.2.3 «д`Правил «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», розділу 12 п.12.1 Правил «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій, повинен урахувати дорожню обстановку, ...і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», розділу 13 п.13.1 Правил «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Інтервал менше 0,8 м. і більше 2,5 м. є небезпечним для дорожнього руку», Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не забезпечив належним чином безпеки руху транспортного засобу, зважаючи на дорожню обстановку та її зміни.
Так, керуючи автобусом та виконуючи маневр виїзду з вул. Волоської на вул. Ш.Руставелі у м. Львові, підсудний ОСОБА_4 , не зважаючи на об`єктивну можливість бачити дорожню обстановку з місця водія, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечного інтервалу між правою боковою частиною автобуса та технічним тротуаром на якому на той момент перебувала особа похилого віку, пішохід ОСОБА_6 , своїми діями, які суперечать вказаним вимогам ПДР України, створив загрозу для життя і здоров`я громадян, а в даному випадку здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання, як встановлено висновком СМЕ №644 від 24.03.2012 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив та пояснив, що у 2009 році він працював водієм автобуса ЛАЗ ВС 2950 AA , ЛКП «АТП №1» 31.12.2009 року на автобусі № НОМЕР_2 , який прямував маршрутом ТЦ «Зубра Центр» - вул. Кн. Романа», центральна частина м. Львова. 31.12.2009 року близько 15:00 год. їхав з Сихова. Виїжджав з вул. Волоської на вул. Шота Руставелі. Пропустивши автомобілі на вул. Стрийську, почав виїжджати на вул. Шота Руставелі. Під час виконання маневру автобус рухався повільно, оскільки розвинути швидкість на тій ділянці дороги неможливо. Довжина автобуса складає близько 12 метрів, тому він частково виїжджав на зустрічну смугу, щоб в подальшому повернутися на свою смугу руху. На даній ділянці дороги неможливо виконати маневр повороту без часткового виїзду на смугу зустрічного руху. Дорожнє покриття було слизьке, падав сніг. Весь цей час він дивився попереду автобуса, де був пішохідний перехід. Коли передня частина автобуса вже повернулася на його смугу руху, а задня ще завершувала маневр та знаходилась ще в кінці роздільного газону з технічним тротуаром, він подивився у дзеркало заднього виду та побачив жінку під автобусом, а саме ближче до заднього правого колеса за напрямком руху. Одразу ж застосував екстрене гальмування, однак автобус проїхав ще близько 1 метра. Коли він проїжджав технічний острівок нікого там не було. На пішохідному переході також не було людей, подивився у дзеркало, на бордюр не заїжджав. Після зупинки транспортного засобу одразу вийшов з автобуса та підбіг до потерпілої, яка лежала під автобусом, а одна її нога була під заднім колесом. Після чого з однією жінкою витягнули ногу потерпілої з - під автобуса та викликали швидку медичну допомогу та міліцію.
На обґрунтування винуватості підсудного ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були досліджені, а саме:
- Дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схему до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31 грудня 2009 року та фото таблицю до протоколу огляду місця події в яких відображено місце дорожньо-транспортної пригоди, слідова інформація, розташування та стан транспортного засобу після пригоди / Том 1, а. с. 9-10; 11; 12-20/.

- Дані протоколу огляду автобуса марки „ЛАЗ 52523" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на місці події, а саме в частині технічного стану автобуса на момент пригоди з яких вбачається що на момент пригоди транспортний засіб знаходився в технічно справному стані, рульова та гальмівна системи були справними /Том 1, а.с.22-23/.

- Дані акту комісійного обстеження технічного стану автобуса ЛАЗ 52523 державний номер НОМЕР_1 , станом на 31 грудня 2009 року згідно якого на момент пригоди автобус знаходився в технічно-справному стані. Рульове управління, гальмівна система, світлові прилади були справними / Том 1, а.с. 30/.

- Дані протоколу відтворення обставин та обстановки події за участю ОСОБА_4 , та схемою до протоколу відтворення, з якого вбачається що при виконанні маневру виїзду з вул. Волоської в напрямку на вул. Ш. Руставелі. Водій ОСОБА_4 , мав можливість та міг виконати даний маневр з безпечним інтервалом /Том 1, а.с.54-55/.

- Дані фототаблиці до протоколу відтворення обставин та обстановки події, а саме в частині видимості пішохода з місця водія в дзеркало заднього виду, таблиця № 9, позначення №17, та наявної можливості виконати маневр виїзду з вул. Волоської на вул. Ш. Руставелі з безпечним боковим інтервалом №№10,11, 12, позначення №№ 18, 19, 20, 21, 22 /Том 1, а. с. 56-68/;

- Висновок Львівського бюро судово-медичної експертизи СМЕ № 644 від 24 березня 2010 року згідно якого вбачається, що внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди, ОСОБА_6 , отримала множинні переломо-звихи кісток правої стопи, розтрощення п`яткової кістки, повне оголення стопи до м`яких тканин та скальпований дефект тканин в нижній третині гомілки, що в подальшому за період перебування в лікарні призвело до повної ампутації правої гомілки до рівня середньої третини. При обстеженні судово-медичним експертом було виявлено відсутність правої гомілки до рівня середньої третини. Вказана травма утворилась від дії тупого предмета, виникла 31 грудня 2009 року під час дорожньо-транспортної пригоди та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя /Том 1, а. с. 78/.

- Висновок № 1/150 автотехнічної (ситуалогічної) експертизи проведеної експертами НДЕКЦ при ГУМВС України з якого вбачається, що в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою-наїздом на пішохода, водій автобуса ЛАЗ-52523 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , повинен був у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України та технічної точки зору, під час руху по проїзній частині дороги ( втому числі і русі в межах перехрестя з поворотом), рухатися з безпечним боковим інтервалом від правого краю проїзної частини дороги ( правого тротуару, бордюру), і також від пішохода ОСОБА_6 , яка перебувала біля руху автобуса, згідно з технічними вимогами п. п. 13.1, 13.3 ПДРУ. З технічної точки зору, причиною настання даної ДТП стали дії водія автобуса ЛАЗ-52523 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , що полягали в невиконанні ним вимог п. п. 13.1 та 13.3 ПДРУ /Том 1, а. с. 94-97/.

Окрім цього судом в судовому засіданні досліджено наступні докази:
-медичну карту №11502/7 стаціонарного хворого ОСОБА_6

-Висновок №1448 комісійної, повторної судово-автотехнічної експертизи по матеріалах справи №1-85/11 ЛНДІ СЕ згідно якого у дорожній ситуації, при якій під час виконання водієм автобуса ЛАЗ 52523 ОСОБА_4 маневру правого повороту пішохід ОСОБА_6 , перебуваючи на тротуарі, впала таким чином, що частина її тіла змістилась на проїзну частину дороги, а саме - на смугу руху автобуса, небезпека для руху водію ОСОБА_4 виникає, з технічної точки зору, в момент падіння пішохода ОСОБА_6 . Водій автобуса ЛАЗ 52523 ОСОБА_4 , виконуючи на перехресті маневр правого повороту, відповідно до вимог п.п.10.1, 10.5 ПДР повинен був перед початком маневру переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухатися ближче до правого краю проїзної частини та виконувати поворот так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а виявивши небезпеку для руху - відповідно до вимог п.12.3 ПДР негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У даній дорожній ситуації пішохід ОСОБА_6 повинна була відповідно до вимог п.4.7 ПДР переходити проїзну частину по пішохідному переходу. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що пішохід ОСОБА_6 , перебуваючи на тротуарі, впала і при цьому частково змістилась на смугу руху автобуса в той момент, коли передня частина автобуса вже проїхала повз неї і вона перебувала поза межами видимості в напрямку руху з робочого місця водія /Том 2, а. с. 63-66/.

-Висновок повторної судової автотехнічної експертизи №4035/12-52 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз згідно якого вбачається, що визначення моменту виникнення небезпеки для руху в даній дорожній обстановці є компетенцією слідчих органів. В порядку ст. 200 КПК України в дослідницькій частині висновку викладені обставини, на які слід звернути увагу слідству при визначенні моменту виникнення небезпеки. Враховуючи обставини скоєння даної ДТП, а саме, під час виконання водієм автобуса ЛАЗ маневру правого повороту на перехресті, з технічної точки зору, водію автобуса ЛАЗ ОСОБА_4 слід було діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.5 та 13.1 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки згідно п. 12.3 ПДР. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_6 спеціальних технічних знань області автотехніки непотрібно. Вона (оцінка) може бути проведена судом, слідством самостійно з врахуванням вимог розділу 4 ПДР. Причиною даної ДТП з технічної точки зору, слід вважати потрапляння пішохода ОСОБА_6 яка перебувала на тротуарі та впала з частковим зміщенням на смугу руху автобуса ЛАЗ, в момент коли передня частина даного автобуса проїхала повз неї/Том 2, а. с. 98-101/.

-Висновок експерта до комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи №245/2015 з якого вбачається, що при поступленні в 8-у МКЛ м. Львова, згідно записів мед.карти стац.хворого № 11503, у ОСОБА_6 була виявлена травма правої нижньої кінцівки у вигляді множинних переломо-звихів кісток стопи, розтрощення п`яткової кістки, повного оголення стопи до м`яких тканин та скальпованого дефекту тканин в нижній третині гомілки. Вказані ушкодження могли утворитися від стиснення правої нижньої кінцівки потерпілої між тупими предметами до яких відносяться колесо транспортного засобу та дорожнє покриття /Том 2, а. с. 228-230/.

-Висновок спеціаліста автотехнічного дослідження №2015-888 від 11.01.2015 року згідно якого водій автобуса ЛАЗ 52523 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху, а саме - не створювати небезпеки для руху, п. 1.10(термін - небезпека для руху) та 12.3 Правил дорожнього руху, а саме - в момент виникнення небезпеки для руху застосувати гальмування, п.10.1 Правил дорожнього руху, а саме - перед зміною напрямку руху переконатися в тому, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, а саме - дотримувати безпечного бокового інтервалу між автобусом ЛАЗ 52523 та пішоходом, яка стояла на краю кромки бордюру правого технічного тротуару. Водію автобуса ЛАЗ 52523 ОСОБА_4 необхідно було відступити від вимог п. 10.5 Правил дорожнього руху, а саме для забезпечення безпеки дорожнього руху - при повороті направо - частково виїхати на зустрічну смугу, надавши дорогу зустрічному транспорту за умови, якщо би він був, після чого закінчити безпечний поворот. В момент виникнення небезпеки для руху водій автобуса ЛАЗ 52523 ОСОБА_4 мав технічну можливість шляхом застосування гальмування зупинитися до місця наїзду на пішохода, вибрати безпечний боковий інтервал між пішоходом та автобусом величиною не менш 1,0 м, навіть якщо це пов`язано з частковим виїздом автобуса ЛАЗ 52523 на зустрічну смугу та у цьому випадку - надати дорогу зустрічному транспорту, якщо би він був, після чого - закінчити безпечний поворот. В діях водія автобуса ЛАЗ 52523 ОСОБА_4 , з технічної точки зору, є невідповідності у виконанні вимог п.п. 1.5, 1.10 (термін - небезпека для руху), 10.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з даною пригодою. Оскільки водій автомобіля ЛАЗ 52525 своїми односторонніми діями мав технічну можливість уникнути даної пригоди, можемо зробити висновок, що причиною даної ДТП є невідповідності у виконанні вимог п.п. 1.5,1.10 (термін - небезпека для руху), 10.1 та 13.1 Правил дорожнього руху в діях водія автобуса ЛАЗ 52555 ОСОБА_4 /Том 3, а. с. 112-117/.

-Висновок комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №1/565,245/2015 Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру згідно якого при поступленні в 8-у МКЛ м. Львова, згідно записів мед. карти стац. хворого №11503, у гр. ОСОБА_6 була виявлена травма правої нижньої кінцівки у вигляді множинних переломо-звихів кісток стопи, розтрощення п`яткової кістки, повного оголення стопи до м`яких тканин та скальпованого дефекту тканин в нижній третині гомілки. Вказані ушкодження могли утворитися від стиснення правої нижньої кінцівки потерпілої між тупими предметами до яких відносяться колесо транспортного засобу та дорожнє покриття. В даній дорожній ситуації, в момент контакту заднього правого колеса автобуса зі ступнею ОСОБА_6 остання - ступня, - могла знаходитись від бордюрного каменя на величині не більше, ніж її (ступні) довжина (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку). В умовах розвитку даної автопригоди водій ОСОБА_4 керуючи автобусом «ЛАЗ 52523» р. н. з. НОМЕР_1 , мав можливість безпечно проїхати повз правий тротуар, на якому перебувала гр. ОСОБА_6 , тобто з дотриманням безпечного бокового інтервалу як до перешкоди - правого бордюру, так і до пішохода, яка знаходилась на тротуарі, або бордюрі (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку). В даній дорожній ситуації водій автобуса «ЛАЗ 52523» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 13.1. та 13.3. чинних ПДР України (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку). В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_4 не відповідали технічним вимогам п.п. 13.1. та 13.3 чинних ПДР України, (детальніше див. дослідницьку частину даного висновку). З технічної точки зору, причиною настання даної пригоди стали невідповідаючі технічним вимогам п.п. 13.1. та 13.3. чинних ПДР України дії водія автобуса «ЛАЗ 52523» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , які виразились в тому, що він при проїзді повз перешкоду - правий край проїзної частини дороги, правий тротуар, на якому знаходилась ОСОБА_6 не дотримався до нього безпечного інтервалу /Том 3, а. с. 181-185/.

- Висновок експерта №100-КЕ/2017/пп/18371 згідно якого вбачається, що на підставі даних повторної комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної, авто технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 461/6785/13;1/461/6/17 від 19.06.2017 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , 1925 р.н., експертна комісія, у відповідь на поставлені питання, приходить до наступних підсумків. 3гідно з даними копії супровідного листа №02040 Львівської станції швидкої медичної допомоги від 31.12.2009 відомо, що ОСОБА_6 було доставлено з вулиці Ш. Руставелі,13 (автонаїзд) з діагнозом: «Відкритий перелом нижньої третини лівої гомілки зі зміщенням з частковим відривом стопи, травматичний шок II ст.». Згідно з даними медичної карти стаціонарного хворого №11502/7 КЗОЗ «8МКЛ» у ОСОБА_6 , 1925 р.н., при надходженні до стаціонару відповідно до запису лікаря приймального відділення від 31.12.2009 було зафіксовано наступні дані: «Права нижня кінцівка імобілізована шиною, пов`язка та обривки одежі промокли ... кров`ю, стопа ротована під кутом 90°, патологічно рухома, на стопі - множинні переломо-звихи кісток (плюсневих та на рівні предплюсни, п`яткова кістка розтрощена з дефектом, стопа повністю оголена від м`яких тканин, скальпований дефект тканин наявний в нижній третині гомілки». За даними рентгенологічного дослідження гр. ОСОБА_6 , 1925 р.н., від 31.12.2009 в медичній карті міститься наступний опис: «На рентгенограмі в прямій проекції злам діафізу І плюсневої кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, кості злам лист., в III плюсневій кістки зі зміщенням кісткових фрагментів і звих стопи дорзально». 31.12.2009 ОСОБА_6 було проведено оперативне втручання, а саме, ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини-нижньої третини гомілки з первинною хірургічною обробкою ран з подальшим формуванням кукси правої гомілки. 19.01.2010 останню було виписано в задовільному стані без ознак запалення рани, що загоїлася первинним натягом. В подальшому, ОСОБА_6 проходила стаціонарне лікування у Чинадіївській дільничій лікарні з діагнозом: «Ампутаційна кукса лівої гомілки, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцева недостатність І ст.» (18.02.2010-03.03.2010); МЦРЛ «ХОСПІС» з діагнозом: «Травматичне відчленування на рівні нижньої третини гомілки справа, дисциркуляторна енцефалопатія змішаного генезу, ішемічна хвороба серця, кард. атеросклерот., СН І ст.» (03.03.2010-28.04.2010), де ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла. Згідно копії довідки про причину смерті до форми №106/о №...28/10, причиною смерті ОСОБА_7 визначено: «Хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гостра серцево-судинна недостатність». Враховуючи викладене, з урахуванням даних з «Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди» від 31.12.2009 року, приходимо до висновку, що неповне травматичне відчленування правої стопи зі зламом діафізу першої плюсневої кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, зламом дистальної третини третьої плюсневої кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, звихом стопи дорзально та скальпованими ранами нижньої третини правої гомілки могло виникнути в момент, коли заднє праве колесо автобусу «ЛАЗ-52523», р.н. НОМЕР_1 , що рухався, контактувало з правою стопою ОСОБА_6 , яка в момент первинного контакту знаходилася у вертикальному чи близькому до цього положенні тіла, за механізмом стискання між тупими твердими предметами, якими були заднє колесо транспортного засобу та бордюрний камінь. В момент первинного контакту зі стопою відстань між заднім колесом та бордюрним каменем не мала перевищувати розміри стопи ОСОБА_6 та в процесі контакту ця відстань зменшувалася у бік нульової крапки контакту. Більш детально визначитися щодо механізму утворення тілесних ушкоджень на правій нижній кінцівці ОСОБА_6 за наявними судово-медичними даними не видається можливим. В умовах даного ДТП водій автобусу «ЛАЗ-52523» р. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість безпечно проїхати повз правого тротуару, на якому перебувала пішохід ОСОБА_6 . Іншими словами в умовах даного ДТП водій автобус «ЛАЗ» ОСОБА_4 мав можливість проїхати з дотриманням безпечного бокового інтервалу як до перешкоди (правого бордюру), так і до пішохода, яка знаходилась на тротуарі (або бордюрі). В даній дорожній ситуації водій автобуса «ЛАЗ-52523» р. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. п. 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації дії водія автобуса «ЛАЗ-52523» р. н. з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. п. 13.1. та 13.3 ПДР Правил дорожнього руху України та знаходилися , з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП / Том 4, а. с. 32-66/.

- Висновок експерта №3559-20 від 23.12.2020 року за результатами проведення додаткової комісійної судової авто технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №461/6785/13-к (провадження №1/461/1/20) згідно якого в даній дорожній обстановці небезпека для руху водію автобуса «ЛАЗ-52523» настала з моменту падіння пішохода ОСОБА_6 і початку її переміщення з тротуару у напрямку смуги руху автобуса. Оскільки пішохід ОСОБА_6 перебувала за межами проїзної частини, а відтак і поза межами смуги руху автобуса, то дана дорожня обстановка не мала ознак перешкоди для руху і у водія автобуса «ЛАЗ-52523» були відсутні підстави, які б змушували його застосовувати маневр об`їзду. При здійсненні правого повороту з правої смуги руху вул.Волоської на вул. Ш.Руставелі автобус «ЛАЗ-52523» практично не міг здійснювати рух одночасно з додержанням інтервалу 0,4 м та без виїзду на зустрічну смугу руху. Через причини, які наведені в дослідній частині висновку питання - «Які вимоги ПДР України зобов`язують водія ОСОБА_4 здійснити виїзд на смугу зустрічного руху на перехресті, створивши небезпеку для руху зустрічним транспортним засобам, з метою забезпечення безпечного бокового інтервалу до правого бордюру не менше 0,4» не вирішувалось. В Правилах дорожнього руху України відсутні норми, якими на водія транспортного засобу покладаються обов`язки передбачення будь яких негативних дій з боку інших учасників дорожнього руху. Разом з тим, п.1.4 ПДР передбачено, що «Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Орієнтовний час, який пройшов від моменту проїзду передньої частини автобуса повз траєкторію руху пішохода до моменту наїзду на пішохода заднім правим колесом становив біля tп =5,7 с. За умов, якщо пішохід до наїзду здійснював постійний рух у темпі повільної ходи, відстань, на якій він міг перебувати від місця наїзду могла становити Sп =(2,85 / 4,4)м. З технічної точки зору, за умов незмінного положення пішохода поза межами проїзної частини можливість наїзду виключалась. В умовах даної дорожньої обстановки дії водія автобуса «ЛАЗ-52523» ОСОБА_4 слід розглядати у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний виявити, йому належало негайно вжити заходів на зменшення швидкості руху аж до зупинки. В причинному зв`язку з настанням даної ДТП перебувала та обставина, що пішохід ОСОБА_6 при паданні на тротуарі перемістилась на проїзну частину дороги у напрямку смуги руху автобуса /Том 5 /.

- Оголошено та оцінено показання потерпілої ОСОБА_6 , яка показала, що дійсно 31 грудня 2009 року вона пішла на Стрийський ринок, щоб купити продуктів. Близько 16 години, купивши продуктів, поверталася додому з ринку. В руках мала по одній сумці, в одній руці сумка з продуктами для себе, а в іншій корм для голубів. Як показала потерпіла в той день вона була одягнена в плащ темного кольору, на голові був платок, на ногах були чобітки. Дорогу вона переходила в напрямку від Стрийського ринку. Одну частину дороги вул. Ш. Руставелі вона перейшла безпечно, оскільки на той момент не було автомобілів, щоб створювали для неї небезпеку, рухалася вона в повільному темпі руху. Перейшовши одну частину дороги вул. Ш. Руставелі вона зупинилася на тротуарі роздільного газону, тобто в районі заокруглення даного роздільного газону. Зупинилася тому, що на той момент від Стрийського ринку рухався великий автобус, що повертав на вул. Ш. Руставелі в напрямку до центру міста. В той момент як автобус проїжджав повз неї, то зачепив її кузовом чи то за одяг, чи то за сумку, яку вона тримала в руці, від чого вона впала на технічний тротуар, тілом на ліву ногу, а частина правої ноги опинилася за межами бардюра. В цей момент автобус заднім колесом наїхав на стопу її правої ноги. Чи повністю колесо переїхало через ногу сказати не може, тому що була в стані шоку і не пам`ятає. Що і як точно трапилось вона не може точно сказати, чи вона оступилась, чи автобус її зачепив сказати не може, і не хоче ні на кого наговорювати. Однак пам`ятає, що впала і автобус заднім колесом наїхав на її праву ногу. Після зупинки автобуса до неї підбігли невідомі їй люди, чоловік, очевидно водій, та жінка, надавали їй допомогу. З місця події вона була госпіталізована. В момент коли вона впала її тіло повністю знаходилося на технічному тротуарі. Внаслідок даної пригоди їй було спричинено тілесні ушкодження. Більше нічого сказати не може, крім того, що вона не добачає /Том 1, а.с. 44-45, 81-83/.
- Показання представника потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 31.12.2009 року вона була у м. Львові та дізналась, що на її сваху ОСОБА_6 наїхав автобус. Будучи на місці події бачила на тротуарі сліди крові. 02.01.2010 року ОСОБА_6 в лікарні розповіла, що йшла додому та зупинилась перед пішохідним переходом, щоб пропустити автобус, але автобус зачепив сумку і вона впала. Також в лікарні бачила водія автобуса, він вибачився, говорив, що він винен у ДТП. Наступна зустріч з водієм автобуса відбулась в суді, однак він говорив, що невинний. Шкоду водій автобуса не відшкодував. ОСОБА_6 не пам`ятала де саме на неї відбувся наїзд автобуса. Водій на місце події викликав швидку допомогу. Потерпіла добре знала цей маршрут, оскільки вона постійно ходила, сліпою не була, ходила без окулярів, була психічно здоровою;

- Показання свідка ОСОБА_9 , оголошеними та перевіреними в судовому засіданні, який пояснив, що 31.12.2009 року він перебував на посаді слідчого. В цей день поступило повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. На місці події було проведено огляд, зроблено фотознімки, складено протокол та схему ДТП. Під час досудового розслідування на ОСОБА_4 тиск не чинився, не пропонувалось визнавати свою вину. Під час допиту ОСОБА_4 було роз`яснено його права, потерпіла під час допиту була адекватною. Потерпілій ОСОБА_6 було здійснено наїзд на стопу. В день дорожньо-транспортної пригоди падав сніг;

- Показання свідка ОСОБА_10 , який у судовому засідання пояснив, що він проходив повз місця ДТП. 31.12.2009 року була слизька дорога. Він почув шум та крик, та побачив, що жінка запхала ногу під колесо автобуса. Моменту наїзду на жінку він не бачив, побачив тільки потім реакцію людей. До місця дорожньо-транспортної пригоди він підійшов через 5 хвилин після наїзду;
- Показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що дорожньо-транспортна пригода сталася 31.12.2009 року після обіду, на вулиці було хмарно, мокро і слизько. ОСОБА_11 була збоку, чула крик, бачила автобус, який виїхав на вулицю Шота Руставелі. Потерпіла знаходилось в районі заднього колеса автобуса, нога була трішки на дорозі. Моменту наїзду вона не бачила. Потерпіла була старенькою жінкою. До місця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 підійшла через хвилину та побачила жінку в лежачому положенні в районі заднього колеса. Місце події не є місцем, яке призначене для переходу пішоходів, там є підвищення, ухил, дві людини на даній ділянці не можуть розминутися. Момент падіння ОСОБА_6 не бачила.
Також судом оголошено та оцінено показання свідка ОСОБА_12 , яка показала, що на протязі дня продавала ялинки через дорогу від місця дорожньо-транспортної пригоди. Бачила як жінка похилого віку переходила дорогу. На тротуарі у вказаному місці є горб, жінка послизнулась на ньому та впала під заднє колесо автобуса. Чітко бачила, що автобус її не зачепив.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 висновок експерта №1/150 від 12.04.2010 року підтримав повністю. Пояснив, що ОСОБА_4 повинен був відповідно до Правил дорожнього руху України під час руху по проїзній частині, рухатись з безпечним боковим інтервалом від правого краю проїзної частини дороги і також пішохода ОСОБА_6 ; боковий інтервал від правого краю дороги складає 40 см., що визначено експертним шляхом; безпосередньо в Правилах дорожнього руху України такої норми немає, дії водія щодо відсутності бокового інтервалу спричинили дорожньо - транспортну пригоду, безпечний боковий інтервал від правого краю проїзної частини залежить від швидкості транспортного засобу; ОСОБА_4 повинен був дивитись у дзеркало заднього виду; водію ОСОБА_4 необхідно було збільшити боковий інтервал з метою уникнення ДТП; в ситуації, яка склалась на дорозі, водієві ОСОБА_4 необхідно було притримуватись правого боку, однак при цьому зберігати необхідний боковий інтервал, який складає 40 см. У підсудного була технічна можливість рухатись із безпечним боковим інтервалом; питання щодо визначення бокового інтервалу з яким рухався ОСОБА_4 не ставилось. ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. Транспортний засіб під керуванням ОСОБА_4 здійснював поворот таким чином, що боковий інтервал був повністю відсутній. Падіння потерпілої було умовою, однак не причиною ДТП. Якби був збережений боковий інтервал ДТП не відбулось би. Дана експертиза проведена без врахування, визначення вини ОСОБА_4 . Боковий інтервал в даній ситуації становить 0,4 м, водій повинен це врахувати. Також у водія є обов`язок пропустити зустрічний транспорт. Небезпеку для руху, вчинив водій.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 висновок експерта №1448 комісійної, повторної судово автотехнічної експертизи від 02.08.2011 року підтримав повністю. Зазначив, що боковий інтервал руху автобуса не встановлений. Боковий інтервал до краю дороги не несе небезпеки для пішохода, якщо він знаходиться на тротуарі. Безпечний інтервал має відповідати безпеці руху. ОСОБА_4 повинен був перед початком маневру переконатись, що це буде безпечним. Підсудний мав рухатись ближче до правого краю проїзної частини. Відсутність бокового інтервалу на даній ділянці дороги не є небезпечною. ОСОБА_4 повинен був рухатись таким чином, щоб при виконанні повороту при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху. Боковий інтервал до пішохода і до бордюру різні речі. ОСОБА_4 мав право рухатись з нульовим інтервалом. Порушення ПДР ОСОБА_4 не допускав. Довжина автобуса складає 11 метрів, водієві не вдалось би не виїжджати на смугу зустрічного руху через довжину автобуса. ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу ОСОБА_6 . З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення ОСОБА_4 повороту пішохід ОСОБА_6 впала таким чином, що частина її тіла змістилась на проїзну частину. Падіння потерпілої перебуває у причинному зв`язку із наїздом на неї. Пішохід рухалась технічним тротуаром. Водій дотримувався правил дорожнього руху. У випадку, якщо б ОСОБА_4 виїхав на тротуар ним були б порушені правила дорожнього руху, однак він рухався проїзною частиною , а тому правила не були ним порушені.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтримав висновок №3559-20 від 23.12.2020 року за результатами проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №461/6785/13-к (провадження №1/461/1/20). Зазначив, що водій не міг не виїжджати на зустрічну смугу. У першому абзаці висновку міститься описка слід вважати «безпечним». Не можливо забезпечити інтервал без виїзду на зустрічну смугу. Обов`язково не виїжджати на бордюрний камінь. У водія виникла небезпека для руху зі сторонни пішохода. Ключовим у даному випадку є момент виникнення небезпеки. Водій вимушено виїхав на зустрічну смугу.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 зазначив, що тротуар є перешкодою. Водій повинен триматися ближче до правого краю до проїжджої частини. Водій не виїжджав за межі проїзної частини. Момент падіння пішохода і випад її ноги відбувся на проїзну частину. Водій автобуса зобов`язаний контролювати рух автобуса попереду в колі його зору. Даний випадок відбувся поза межами поля зору водія (збоку). Мав можливість виявити тільки по дзеркалах пішохода в даному випадку. Контролював водій свій рух так, як склалося в даній ситуації, оскільки він не виїхав за межі проїзної частини, тобто не заїхав на бордюр, ОСОБА_4 повинен був контролювати рух в межах проїзної частини.

Суд, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, приходить до висновку, що підсудного ОСОБА_4 необхідно визнати невинуватим та виправдати з наступних підстав.
Суд зазначає, що згідно з ст. 2 КПК України (1960 р.) завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з ч.2 ст. 327 КПК України (1960 р.) обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.04.1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п. 253).

Згідно ст. 64 КПК України (1960 р.) у кримінальній справі підлягають доказуванню, в числі іншого, подія злочину, винність обвинуваченого у вчиненні злочину.

У відповідності до ч.1 ст. 65 КПК України (1960 р.) доказами у кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному в об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до ст.ст. 65, 67 КПК України, доказами у справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих та судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При оцінці доказів суд виходить із визначення предмета доказування у кримінальному провадженні - це сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, які необхідно встановити у кожному кримінальному провадженні і які мають правове значення для правильного його вирішення по суті.
Обов`язок доказування обставин та факту вчинення кримінального правопорушення, покладається на прокурора.
Суд вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад інкримінованого йому злочину, передбачений ч.2 ст. 286 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 сторона обвинувачення надає Протокол відтворення обставин та обстановки події за участю ОСОБА_4 від 20.03.2010 року. Однак, дорожньо-транспортна пригода, під час якої потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, трапилась 31.12.2009 року близько 16.15 год. Однак, відтворення обстановки та обставин події проводилось 20.03.2010 року з 08.10 год. до 09.15 год. при значно меншому транспортному завантаженні та невідповідних погодних умовах. Як вбачається з протоколу даної слідчої дії, «при повторному заїзді було встановлено, що не створюючи небезпеки для руху пішохода чи транспортний засіб, ОСОБА_4 мав технічну можливість виконати маневр з вул. Волоської на вул. Ш.Руставелі». Згідно з доданої до протоколу схеми, величина такого безпечного бокового інтервалу становить 0,9 м.

При цьому, враховуючи ширину проїзної частини дороги вул. Ш.Руставелі, виконати маневр правого повороту, керуючи автобусом марки ЛАЗ 52523, без виїзду на смугу зустрічного руху транспорту в даному випадку є неможливим, що підтвердили допитані в судовому засіданні експерти.

Відповідно до п.10.5 ПДР України, поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини.

Таким чином, в момент ДТП 31.12.2009 року ОСОБА_4 було дотримано вимог ПДР України, що підтверджено висновками №1448 комісійної повторної судово-автотехнічної експертизи по матеріалах кримінальної справи від 02.08.2011 року, виконаного експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, та №4035/12-52 повторної автотехнічної експертизи по матеріалам кримінальної справи від 22.05.2012 року, виконаного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, №3559-20 за результатами проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи по матеріалах кримінального провадження від 23.11.2020 року, виконаного експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Також прокурор вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується висновком експерта №1/150 від 12.04.2010 року, виконаним експертом Львівського НДЕКЦ; висновком комплексної судово-медичної, транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №1/565,245/2015 від 01.02.2016 року, виконаним експертами Львівського НДЕКЦ; висновком №100-КЕ/2017/пп/18371 від 09.01.2018 року.

Під час досудового розслідування експертами Львівського НДЕКЦ було проведено судову-автотехнічну експертизу. Як зазначено експертом ОСОБА_13 , «з матеріалів кримінальної справи вбачається, що у водія ОСОБА_4 була технічна можливість в належний спосіб проїхати перехрестя, зокрема, з належним боковим інтервалом до правого краю проїзної частини дороги (і до пішохода, відповідно). Для цього водієві достатньо було виконувати поворот з іншим (меншим) радіусом, тобто повертаючи рульове колесо на більший кут (більш інтенсивно «працювати» кермом)».

На думку експерта, з технічної точки зору, причиною настання даної ДТП стали дії водія автобуса ОСОБА_4 , що полягали у невиконанні ним вимог п.п.13.1. та 13.3. ПДР України, тобто створення більшого бокового інтервалу до правого краю дороги ціною виїзду на зустрічну смугу руху при завершенні маневру.

Відповідно до висновку експертів Львівського НДЕКЦ від 01.02.2016 року, «той факт, що заднє праве колесо автобуса контактувало з правою стопою ОСОБА_6 , довжина якої очевидно становить величину меншу, ніж 0,4 м і вказане колесо автобуса під час виконання маневру правого повороту рухалось впритул (з нульовим інтервалом) до правого краю проїзної частини дороги бордюрного каменя прямо вказує на те, що в дорожній ситуації технічна можливість уникнути даного наїзду ОСОБА_4 визначалась виконанням ним технічних вимог п.п. 13.1. та 13.3. чинних ПДР України, для виконання яких завад технічного чи будь-якого іншого характеру у нього не було.

При цьому, як вбачається з висновку, з технічної точки зору, причиною настання даної пригоди стали невідповідаючі технічним вимогам п.п. 13.1. та 13.3. чинних ПДР України дії водія автобуса ОСОБА_4 , які виразились в тому, що він при проїзді повз перешкоду правий край проїзної частини дороги, правий тротуар, на якому знаходилась ОСОБА_6 , не дотримався до нього безпечного інтервалу.

Згідно з висновком, виконаного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, в умовах даного ДТП водій автобусу ОСОБА_4 мав технічну можливість безпечно проїхати повз край правого тротуару, на якому перебувала пішохід ОСОБА_6 . Іншими словами, в умовах даного ДТП водій автобуса мав можливість проїхати з дотриманням безпечного бокового інтервалу як до перешкоди (правого бордюру), так і до пішохода, яка знаходилась на тротуарі (або бордюрі).

Експерти дійшли висновку, що в даній дорожній ситуації дії водія автобуса ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п.13.1. та 13.3. ПДР України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП.

У даних висновках в частині автотехнічних досліджень експерти жодним чином не обґрунтовували свої висновки щодо того, що ОСОБА_4 повинен був забезпечити дотримання обчисленого ними бокового інтервалу до правого бордюру за рахунок лише виїзду на смугу зустрічного руху при здійсненні правого повороту, що є недопустимим з огляду на п.10.5 ПДР.

При цьому, у висновках взагалі не зазначено у зв`язку з чим і на підставі яких саме вимог ПДР України, на погляд експертів, був би виправданим та дозволеним виїзд автобуса на смугу зустрічного руху, створення небезпеки для руху зустрічного потоку транспортних засобів задля дотримання безпечного, на думку останніх, бокового інтервалу до бордюру.

Крім того органом досудового розслідування не було встановлено чи пішохід при наближенні автобуса стояла на тротуарі (перебувала в нерухомому стані), чи рухалась наближаючись до траєкторії руху автобуса. Таким чином, в даному випадку мова йде не про формальні і малозначні розбіжності між висновками експертиз, а їх взаємовиключність в частині оцінки дій обвинуваченого.

У висновках експертів №1/565.245/2015 від 01.02.2016 року та №100-КЕ/2017/пп/18371 від 09.01.2018 року не було враховано покази свідків та підсудного, які були очевидцями даної ДТП та вказували на обставини, які мають вирішальне значення для встановлення причини дорожньо-транспортної пригоди.

Невинуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України підтверджується висновком №1448 комісійної, повторної судово-автотехнічної експертизи по матеріалах кримінальної справи №1-85/11 від 02.08.2011 року; висновком №4035/12-52 повторної судової автотехнічної експертизи по матеріалах справи №1-85/11 від 22.05.2012 року, виконаний експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; висновком №3559-20 за результатами проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи по матеріалах кримінального провадження №461/6785/13-к від 23.11.2020 року; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.12.2009 року; показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .

Згідно з висновком №1448 комісійної, повторної судово-автотехнічної експертизи по матеріалах кримінальної справи №1-85/11 від 02.08.2011, причиною ДТП, з технічної точки зору, стали ті обставини, що пішохід ОСОБА_6 , перебуваючи на тротуарі, впала і при цьому частково змістилась на смугу руху автобуса в той момент, коли передня частина автобуса вже проїхала повз неї і вона перебувала поза межами видимості в напрямку руху з робочого місця водія.

У пункті 1 досліджень встановлено, що падіння пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого частина її тіла змістилась з тротуару на проїзну частину на смугу руху автобуса, обумовила небезпеку для руху водію ОСОБА_4 . Вимоги п.12.3 ПДР зобов`язують водія з того моменту, коли він об`єктивно спроможний виявити небезпеку для руху, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У зв`язку з цим необхідно зазначити, що згідно представлених матеріалів справи пішохід ОСОБА_6 впала вже після того, як повз неї проїхала передня частина автобуса, тобто в момент падіння пішохід перебувала поза межами видимості в напрямку руху з робочого місця водія автобуса. Дана обставина не дає підстав стверджувати, що в момент виникнення небезпеки для руху (в момент падіння пішохода на проїзну частину) водій був об`єктивно спроможний її виявити. Тому в діях водія не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР.

Також досудовим слідством встановлено, що водій ОСОБА_4 мав можливість бачити пішохода ОСОБА_6 в дзеркало заднього виду в момент, коли заднє праве колесо автобуса проїжджало повз бордюр, тобто безпосередньо в момент наїзду, коли питання про можливість уникнути наїзду позбавлене технічного змісту. Водночас положення автобуса (зокрема, заднього правого колеса) відносно пішохода в момент його падіння, як і можливість бачити в цей момент пішохода з робочого місця водія автобуса, слідством не встановлені. З іншого боку, вимоги п.1.10 ПДР зобов`язують водія переконатись у безпечності руху власне перед початком руху чи маневру, оскільки під час руху чи під час виконання маневру водій повинен забезпечити безпеку по напрямку руху (попереду виїзд на перехрестя та пішохідний перехід).

У даному висновку експертами було обґрунтовано розбіжності з висновком експерта №1/150 від 12.04.2010 року.

Згідно до п.5 Дослідницької частини даного висновку, розбіжності обумовлені тим, що в основу своїх висновків експерт ОСОБА_13 поклав вимогу п.п.13.1. та 13.3. ПДР України стосовно забезпечення безпечного інтервалу. А використавши результати відтворення обстановки та обставин події від 20.03.2010 року, згідно яких слідством було встановлено, що водій автобуса міг виконати маневр повороту із забезпеченням бокового інтервалу 0,9 м до правого бордюру, прийшов до висновку, що причиною ДТП стало невиконання водієм вимог п.п.13.1. та 13.3. ПДР.

Експерти зазначають, що «при відсутності даних стосовно положення пішохода ОСОБА_6 на тротуарі визначений експертом ОСОБА_13 інтервал до правого краю проїзної частини, який би гарантував безпеку пішохода на тротуарі, викликає сумніви. Водночас без встановленої і заданої слідством інформації стосовно того, на яку саме відстань змістилась пішохід ОСОБА_6 на проїзну частину під час падіння, висновок про те, що при дотриманні інтервалу до правого краю проїзної частини не менше 0,4 м «ДТП не могла б мати місця», не можна вважати обґрунтованим».

Внаслідок цього, експерти дійшли висновку, що маневр повороту автобуса праворуч, при якому мінімальний інтервал до правого краю проїзної частини складав 0,9 м (встановлений слідством як технічно можливий) в жодному випадку не можна вважати безпечним, оскільки при такому маневрі автобус виїжджає на смугу зустрічного руху, що суперечить вимогам 10.5 ПДР. Тому висновок про наявність у водія можливості забезпечити інтервал до правого краю проїзної частини 0,9 м, необґрунтований.

Дані висновки було неодноразово підтримано експертами в судовому засіданні.

Експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні вказав, що згідно вимог п. 13.3 ПДР безпечного інтервалу водій повинен дотримувати «під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду». В даній дорожній ситуації жодного з наведених маневрів (ні обгону, ні випередження, ні об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду) водій не виконував.

Так, відповідно до п.13.3 ПДР України, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Враховуючи наведене, законодавством наведений вичерпний перелік випадків, коли водій зобов`язаний дотримуватися безпечного бокового інтервалу. Тому, висновок експерта про те, що «причиною даної пригоди стали невідповідаючі технічним вимогам п.п. 13.1. та 13.3. чинних ПДР України дії водія автобуса ОСОБА_4 », є безпідставним та передчасним.

Окрім цього, експерт ОСОБА_17 вказав, що підсудний ОСОБА_4 в даному випадку повинен був рухатися ближче до правого краю проїзної частини, відсутність бокового інтервалу на даній ділянці дороги не є небезпечною. ОСОБА_4 повинен був рухатися таким чином, щоб при виконанні повороту при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, водієві не вдалося б не виїжджати на смугу зустрічного руху через довжину автобуса (т.3 а.с. 12-13).

З висновками експертів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз погодились експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у висновку №4035/12-52 повторної автотехнічної експертизи по матеріалах кримінальної справи від 22.05.2012 року. Експерти зазначили, що порівнянням висновків даної експертизи та висновків автотехнічної експертизи 1448 від 02.08.2011 р., виконаної експертами ЛНДІСЕ встановлено, що розбіжностей по суті повторно поставлених питань не вбачається.

Окрім цього, експерти вказали, що причиною даної ДТП, слід вважати потрапляння пішохода ОСОБА_6 , яка перебувала на тротуарі та впала з частковим зміщенням на смугу руху автобуса ЛАЗ, в момент, коли передня частина даного автобуса проїхала повз неї.

Згідно висновку №3559-20 за результатами проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи по матеріалах кримінального провадження №461/6785/13-к від 23.11.2020 року експерти вважають, що оскільки пішохід ОСОБА_6 перебувала за межами проїзної частини, а відтак, і поза межами смуги руху автобуса, то дана дорожня обстановка не мала ознак перешкоди для руху і у водія автобуса «ЛАЗ-52523» були відсутні підстави, які б змушували його застосувати маневр об`їзду.

Експертом встановлено, що для дотримання бокового інтервалу автобус мав би починати правий поворот із зустрічної смуги руху проїзної частини вул. Волоської. Тому цілком очевидно, що при здійсненні правого повороту з правої смуги руху вул. Волоської на вул. Ш.Руставелі автобус «ЛАЗ-52523» не міг здійснювати рух одночасно з додержанням інтервалу 0,4 м та без виїзду на зустрічну смугу руху (пит. №2).

Експерти також зазначили, що зміна дорожньої обстановки, а саме падіння пішохода та початок його переміщення у напрямку смуги руху автобуса відбулась в момент, коли передня частина автобуса проїхала повз траєкторію руху пішохода. Таким чином, в такій дорожній обстановці у водія ОСОБА_4 можливість об`єктивного виявлення небезпеки для руху була відсутня (падіння пішохода відбулося поза межами поля зору з робочого місця водія), а відтак слід дійти висновку, що він не мав технічної можливості своєчасно вжити заходів на зменшення швидкості руху і уникнути наїзду.

Внаслідок цього експерти дійшли висновку, що у причинному зв`язку з настанням даної ДТП перебувала та обставина, що пішохід ОСОБА_6 при паданні на тротуарі перемістилась на проїзну частину дороги у напрямку смуги руху автобуса.

Експертами Київського НДІСЕ зазначено, що в загальному випадку під моментом виникнення небезпеки для руху розуміють таку дорожню ситуацію, в якій водій повинен негайно вживати заходи для попередження пригоди або зменшення ступеня тяжкості її наслідків. В свою чергу, згідно визначення довідника, під терміном «момент виникнення перешкоди або небезпеки для руху» розуміють момент, коли дії іншого учасника руху перестають відповідати вимогам ПДР і дорожньо-транспортна ситуація потребує негайного вживання заходів для відвернення можливості виникнення ДТП.

Експерти дійшли висновку, що визначення моменту виникнення небезпеки для руху в даній дорожній обстановці є компетенцією слідчих органів.

Також, експертами Львівського НДІСЕ зазначено, що перебування пішохода ОСОБА_6 поза межами проїзної частини не містить ознак небезпеки для руху, які б змушували водія автобуса ОСОБА_4 , який рухався в межах проїзної частини, при її виявленні негайно застосувати гальмування. Водночас падіння пішохода ОСОБА_6 обумовило зміну дорожньої обстановки, а оскільки під час падіння частина її тіла змістилась на проїзну частину дороги, а саме на смугу руху автобуса, то така зміна дійсно загрожувала безпеці дорожнього руху і змушувала водія негайно вжити заходів для зупинки транспортного засобу. Тому небезпека для руху водію ОСОБА_4 виникає, з технічної точки зору, в момент падіння пішохода ОСОБА_6 .

Експертами Дніпропетровського НДІСЕ встановлено, що на момент руху автобуса «ЛАЗ-52523» під час виконання правого повороту і проїзду повз технічного тротуару, пішохід ОСОБА_6 перебувала поза межами проїзної частини, на технічному тротуарі у нерухомому стані. Це вказує на те, що дорожня обстановка на даному етапі розвитку механізму ДТП характеризувалась стабільністю і не мала ознак небезпеки для руху.

З моменту початку падіння пішохода ОСОБА_6 та зміщення у напрямку руху автобуса відбулась зміна дорожньої обстановки і саме в зазначений момент виникли ознаки небезпеки для руху. Таким чином, з технічної точки зору, в даній дорожній обстановці моментом виникнення небезпеки для руху водію автобуса «ЛАЗ-52523» слід вважати момент початку падіння пішохода ОСОБА_6 і її переміщення у напрямку смуги руху автобуса.

З протоколу огляду місця ДТП вбачається, на момент огляду стан дорожнього покриття мокрий, зі снігом. При цьому, на доданій до протоколу фототаблиці видно, що на місці падіння ОСОБА_6 наявний сніг та крига. Це підтверджується фото, відзнятим працівниками автотранспортного підприємства безпосередньо після ДТП.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів. Такі правила встановлені у законах та інших нормативно-правових актах, насамперед Правилах дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України. Злочин вважається закінченим з моменту настання зазначених у ст. 286 КК України наслідків.

Відповідно до ч.3 ст. 25 КК України, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Вольовий момент злочинної недбалості вказує на реальну можливість винного передбачати суспільно-небезпечні наслідки своєї поведінки.

Об`єктивний критерій злочинної недбалості означає обов`язок суб`єкта передбачати можливість настання наслідків.

Покладання тих чи інших обов`язків на конкретну особу, яка вчинила або не вчинила певне діяння, саме по собі ще не є достатнім для обґрунтування її кримінальної відповідальності. Для вирішення питання про кримінальну відповідальність конкретної особи за настання суспільно-небезпечних наслідків необхідно встановити, чи була у цієї особи реальна можливість передбачити наслідки своїх дій (бездіяльності). Отже, суб`єктивний критерій означає, що особа могла (мала фактичну можливість) передбачати настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння.

У висновку №3559-20 від 23.11.2020 року, виконаного експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, експертами встановлено, що в Правилах дорожнього руху України відсутні норми, якими на водія транспортного засобу покладаються обов`язки передбачення будь-яких негативних дій з боку інших учасників дорожнього руху. Разом з тим, п.1.4. ПДР передбачено, що «Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила».

З огляду на висновки експертиз про відсутність в діях підсудного порушень Правил дорожнього руху України суд не приймає до уваги пояснення потерпілої, представника потерпілої та свідків у частині їх тверджень про обставини настання ДТП з вини водія.

Суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не зібрано та не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме підсудний порушував вимоги ПДР України, і його дії знаходяться у причинному зв`язку із наслідками, які настали, натомість під час судового розгляду на підставі досліджених доказів встановлено невинуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, якими спростовується пред`явлене останньому обвинувачення.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».
Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено що при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barbera Messegu ahd Iabardo v Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.
Відповідно до роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року з наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (п.17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Відповідно до ст.62 Конституції України, та ч.ч. 2, 4 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
У зв`язку із встановленням судом відсутності у діях підсудного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 необхідно визнати невинуватим та виправдати, ухваливши виправдувальний вирок .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді підписки про невиїзд до вступу вироку в законну силу, у зв`язку з ухваленням виправдувального вироку, слід скасувати.
Речові докази у справі відсутні, цивільний позов заявлений не був.
У зв`язку з винесенням судом виправдувального вироку, не підлягають стягненню з обвинуваченого, в порядку ст. 124 КПК України, процесуальні витрати на проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України (в редакції 1960 року), суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_4 підписку про невиїзд, до вступу вироку в законну силу, скасувати .
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .