Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000740 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, громадянина України,
що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

Своє рішення суд мотивував тим, що у зв`язку із набранням чинності 01.07.2020 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень № 2617-VIII від 22.11.2018 кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , з урахуванням принципу зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, відноситься до кримінальних проступків. У зв`язку з цим обвинувальний акт, направлений до суду до набрання чинності цим Законом і на момент набрання ним чинності не призначений до судового розгляду, належить повернути прокурору.
В апеляційній скарзі прокурор перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що після набрання Законом № 2617-VIIIвід 22.11.2018 чинності, згідно з ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким злочином, у той час як у передбачених п.п.5 п.4 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону випадках повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України обвинувальні акти у кримінальних провадження про злочини, що визначені як кримінальні проступки.

На переконання прокурора, висновки суду про те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , є кримінальним проступком, є помилковими і не ґрунтуються на законі. Ні на момент вчинення, ні на момент постановлення оскарженої ухвали кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, не було і не є у розумінні закону України про кримінальну відповідальність кримінальним проступком. А тому, повертаючи обвинувальний акт з цих підстав, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи представника потерпілого ОСОБА_6 на підтримку позиції прокурора; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.
01.07.2020 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень № 2617-VIII від 22.11.2018.

Згідно з п.п.5 п.4 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

Як встановив суд першої інстанції, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , згідно з ч.2 ст.12 КК України в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 відноситься до кримінальних проступків. У зв`язку з цим обвинувальний акт, направлений до суду до набрання чинності Законом № 2617-VIII від 22.11.2018і не призначений на момент набрання ним чинності до судового розгляду, належить повернути прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25КПК України.

До таких висновків суд дійшов, виходячи з того, що згідно з ч.1 ст.12 КК України в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, яка є чинною, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Згідно з ч.2 ст.12 КК України у цій редакції кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Враховуючи те, що санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008, чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, суд зазначив в ухвалі, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, з огляду на положення ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
З такими висновками колегія суддів не погоджується.

Станом на 15.05.2016 дату вчинення інкримінованого ОСОБА_7 діяння стаття 12 КК України передбачала таку класифікацію злочинів у залежності від ступеню тяжкості: злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Поділ кримінальних правопорушень на кримінальні проступки і злочини не був передбачений, і ч.1 ст.12 КК України у чинній редакції, яка передбачає відповідну класифікацію, діє з 01.07.2020. Отже, поняття кримінальний проступок станом на 15.05.2016 не існувало, взагалі.
Положення ч.1 ст.5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у даному випадку можуть бути застосовані у разі призначення покарання та до інших кримінально-правових наслідків, оскільки кримінальна відповідальність за вчинення вказаного діяння була посилена. Однак, враховуючи відсутність законодавчо визначеного поняття на час вчинення відповідного діяння, навіть з огляду на санкцію ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008, підстав вважати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку і, відповідно, повертати обвинувальний акт прокурору, у суду не було.

Отже, суд першої інстанції, помилково визначивши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, на що обґрунтовано вказує в апеляційній скарзі прокурор.

Між тим, доводи прокурора про те, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними, на користь чого свідчить і зміст апеляційної скарги, в якій не вказується, у чому саме таке порушення виразилося.

А тому неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, є підставою для скасування ухвали згідно з положеннями ст.ст.409, 413 КПК з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000740 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3