1Справа № 335/7740/20 1-кс/335/3412/2021
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , яка полягає у не розгляді скарги на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000006 від 29.11.2012,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_5 перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , яка полягає у не розгляді скарги на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000006 від 29.11.2012.

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відвід слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 , у провадженні якої перебуває ця скарга, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, в якій зазначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Заявник зазначає, що слідчий суддя порушила його право на захист, оскільки нею безпідставно було відмовлено у задоволенні його заяви про призначення йому захисника з центру безоплатної правової допомоги, у зв`язку із чим заявником було подано заяву про злочин та скаргу на дії слідчого судді. Посилаючись на вищенаведене, заявник зазначає, що процесуальні дії судді викликають у заявника сумніви в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_5 .

У судовому засіданні у режимі відеоконфереції ОСОБА_3 заяву про відвід підтримав на підставах викладених у заяві. Вказав, що слідчий суддя під час розгляду скарги відмовила йому в залученні захисника з центру безоплатної правової допомоги, чим порушила його право на захист, адже заявник є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, не володіє українською мовою. Крім того, вказав, що у зв`язку із цими обставинами він звернувся до ДБР із заявою про злочин відносно нього та зі скаргою на дії слідчого судді ОСОБА_5 до ВРП.У зв`язку із цими обставинами заявник вважає, що слідчий суддя негативно відноситься до заявника, у зв`язку із чим на думку заявника слідчий суддя є упередженим, заявник недовіряє слідчому судді ОСОБА_5 і наполягає на її відводі.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 проти задоволення заяви заперечує, зазначивши, що наведені заявником обставини є припущеннями. Вказала, що заявник є громадянином України, проживав в Україні до 2011 року, навчався у м.Запоріжжя, а тому володіє українською мовою, а надання захисника з Центру безоплатної допомоги не передбачено, тому що ОСОБА_3 перебуває в розшуку. Крім того, незгода з процесуальними рішенням слідчого судді не може бути підставою для відводу. Звернення зі скаргами на дії слідчого судді до ВРП після того, як розпочався судовий розгляд його скарги є тиском на слідчого суддю з метою отримання бажаного заявником судового рішення, а ці обставини не є підставою для відводу.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 5 ст.80КПК України відвід повинен бути вмотивований.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні визначені ст. 75 КПК України.

Відповідно доч.1ст.75КПК України слідчий суддя не має право брати участь у кримінальному провадженні: 4)за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ч.1 ст.75 КПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України відвід судді може бути заявлений і з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 3 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу для відводу слідчого судді, ОСОБА_3 посилається на обставини, наявність яких для відводу слідчого судді підлягають доведенню.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_5 від розгляду даної скарги, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Суд вважає, що викладені заявником обставини не свідчать про упередженість слідчого судді. Упередженість це думка, що склалася заздалегідь, без урахування об`єктивних фактів, а таких обставин заявником не вказано.

Крім того, заявником не наведено фактів прояву слідчим суддею ОСОБА_5 поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи небезсторонність при розгляді скарги, а заява містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Що стосується тверджень заявника про направлення скарги на дії слідчого судді ОСОБА_5 до ВРП та заяви про злочин, то зазначена обставина не входить до визначеного ст. 75 КПК України переліку підстав для відводу судді і не є обставиною, яка може викликати сумнів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 і виключає участь слідчого судді у кримінальному провадженні в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, що узгоджується з позицією, висловленою в рішення Ради суддів України від 08 червня 2017 року № 34 (зі змінами, внесеними рішенням Ради суддів України № 13 від 01 березня 2019 року).

При цьому суд зазначає, що суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, не зважаючи на будь - які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику, а право подавати скарги на дії судді можна віднести до одного із засобів контролю за діяльністю судді під час здійснення ним правосуддя, і в жодному разі можливість скористатися таким правом не є способом усунення певного судді від здійснення посадових обов`язків у конкретній справі за бажанням конкретних осіб і може бути розцінене як намагання здійснити тиск на суд при здійсненні правосуддя.

За таких обставин, суд наголошує на тому, що сама по собі скарга на дії судді або подання заяви про злочин не є підставою для задоволення заяви про відвід слідчого судді.

Процесуальна діяльність слідчого судді ОСОБА_5 (у тому числі, процедура розгляду заяв та клопотань) та судові рішення підлягають оскарженню в передбаченому процесуальним законодавством порядку. Наявність у осіб, які приймають участь у справі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи чинному законодавству України не можуть бути підставою для відводу судді, і всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням у справі.

Доводи заяви ОСОБА_3 про відвід фактично зводяться до незгоди заявника з процесуальним рішенням слідчого судді, зокрема ухвалою слідчого судді від 04.06.2021 року, що по суті є позасудовим порядком їх оскарження і є недопустимим.

Отже, обставини, що визначені статтею 75 КПК України та які виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні під час досудового розслідування, відсутні, жодних доказів упередженості чи наданні переваг в реалізації принципу змагальності сторін будь-кому із учасників процесу з боку слідчого судді не надано, а наведенні заявником обставини не є обставинами, які викликають сумнів в неупередженості судді в рамках розгляду вказаної скарги, а тому підстав для задоволення заяви про відвід слідчого судді суд не вбачає і у задоволенні заяви відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 81 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 від розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , яка полягає у не розгляді скарги на недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000006 від 29.11.2012, відмовити.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1