Справа № 351/242/21
Провадження № 11-кп/4808/249/21
Категорія ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія судді в судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2021 року продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 липня 2021 року включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2021 року, змінивши відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Сторона захисту заперечує проти обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через безпідставність пред`явлених ОСОБА_8 обвинувачень, необ`єктивність та упередження правоохоронних органів під час проведеного досудового слідства, порушення на досудовому слідстві конституційних та процесуальних прав ОСОБА_8 , оскільки пред`явлені обвинувачення є помстою з боку правоохоронних органів за оскарження їхніх дій в касаційному порядку та скасований вирок щодо ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Городенківського районного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.2 ст. 194 КК України.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, та злочинами нетяжким та тяжким.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який не одружений, нікого на утриманні немає, немає постійного місця праці, раніше неодноразово судимий і у 2021 році його було повідомлено про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному провадженні, та вчинити інші кримінальні правопорушення, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, за вчинення тяжкого злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, і у разі визнання його винуватим ризик втечі для нього може бути менш небезпечним ніж призначене покарання і процедура його відбування, а також те, що ОСОБА_8 порушив умови раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та заважаючи на відсутність міцних соціальних зв`язків. Водночас, ОСОБА_8 неодноразово перебував у розшуку в іншому кримінальному провадженні, а також йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України, що мали місце під час перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом.

Зважаючи на вказане, а також враховуючи неодноразові судимості ОСОБА_8 є підстави вважати, що він, перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім того суд правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки розгляд кримінального провадження триває та не допитані всі свідки по справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , серед яких є кримінальний проступок, нетяжкий та тяжкий злочин, і за тяжкий злочин передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_8 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_8 , суд враховував не лише тяжкість злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Посилання захисника на певні дані про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність достатніх доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, то такі не заслуговують на увагу, оскільки оцінка доказів, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про непомірність встановленого розміру застави, оскільки питання щодо розміру застави було предметом дослідження під час застосування запобіжного заходу, а на даний час фактично вирішується питання про його продовження.

Стороною захисту не надані достатні дані, які свідчать про можливість об`єктивно оцінити матеріальне становище обвинуваченого та прийти до висновку про те, що розмір застави є заздалегідь непомірним для нього.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5