Справа № 755/2281/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2215/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
16.03.2021 року під час судового засідання відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення учасників судового розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачуються, та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, крім того, наголосив що він ухилявся від суду та був оголошений в розшук.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто до 14 травня 2021 року, включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвали суду від 28.01.2021 та 16.03.2021 і постановити нову ухвалу про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під варто. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове засідання 16.03.2021 року було проведено всупереч вимог ч. 1 ст. 324 КПК України, оскільки вказане засідання відбулось у відсутності захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , таким чином не забезпечено право обвинуваченого на реалізацію свого права на кваліфіковану юридичну допомогу, тим паче у скоєнні особливо тяжкого злочину. Окрім того вказує, що посилання сторони обвинувачення на наявність доказів вчинення обвинуваченим особливо тяжкого кримінального правопорушення, але у сторони захисту є особиста думка з цього приводу. Зазначає, що докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами. Вважає, що неналежними суб`єктами отримання доказів є перелічені прокурори в постанові про групу прокурорів, в якій підпис керівника відповідного органу прокуратури ОСОБА_9 з`явився лише після закінчення досудового розслідування і після закінчення 11.03.2019 року підготовчого судового засідання по даній судовій справі. Також вказує, що оголошення підозри ОСОБА_7 та проведення особистого обшуку було здійснено без участі його захисника, що є порушенням права на захист.
Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Розгляд справи відбувся у відсутності обвинуваченого та прокурора, які не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_6 зазначив, що судом апеляційної інстанції вже розглянуто його апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона за ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою суд першої інстанції в повній мірі мотивував доведенням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому суд оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, та за який законом передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі, останній, перебуваючи на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може перешкодити кримінальному провадженню, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, продовжити злочинну діяльність, судом також враховано що обвинувачений вже ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, а також враховано що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, що вказує на те, що саме застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду здатне забезпечити передбачених ризиків.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, з чим погоджується колегія суддів.
Суд першої інстанції надав оцінку доводам адвоката ОСОБА_6 , який вказував на відсутність підстав для продовження судового розгляду у відсутність захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , зазначивши, що судовий розгляд не був продовжений по суті, в судовому засіданні лише вирішувалося питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , який забезпечений захисником - адвокатом ОСОБА_6 , а тому право на захист обвинувачених у судовому засіданні не порушено. Вказану позицію суду, колегія суддів вважає обґрунтованою з огляду на те, що нормою ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є обов`язком суду.
Посилання адвоката у своїй апеляційній скарзі на наявність в матеріалах кримінального провадження недопустимих доказів, які отримані неналежними суб`єктами, а також доводів адвоката щодо порушення права на захист при оголошенні підозри ОСОБА_7 , стосуються безпосередньо суті матеріалів кримінального провадження, а тому суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не зазначено доводів щодо спростування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і які є підставою для продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_7 , а посилання апелянта на порушення судом першої інстанції процесуальних норм, не знайшли свого підтвердження під час розгляду в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: