УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого ТВМ №3 Шевченківського РУ ГУ МВС України ОСОБА_5 від 30.12.2011 (к/с 10-29234) у кримінальному провадженні № 0001068 від 22.01.2013,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання, яке мотивоване тим, що 30.12.2011 у кримінальній справі №10-29234 на підставі заявленого потерпілою ОСОБА_4 клопотання слідчий ТВМ-3 Шевченківського РУГУ МВС України ОСОБА_5 наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м (реєстраційний номер обтяження - 12044574). З набранням чинності КПК України в редакції 2012 року відомості про кримінальну справу №10-29234 були внесені до ЄРДР за №0001068 від 22.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Станом на 30.10.2020 за останні 5-6 років слідчі дії по матеріалам вказаного кримінального провадження не вчинялися, про підозру нікому не повідомлено, на підставі судових рішень по цивільній справі №761/33877/16-ц має намір зареєструвати на своє ім`я право власності на спадкове майно, яке вона витребувала у судовому порядку, а саме право власності на частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м., жилою площею 30,1 кв.м., у зв`язку з чим, з метою реалізації права власності на вказану частину зазначеної квартири представник власника майна просить скасувати арешт, оскільки в його застосуванні відпала потреба.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити та скасувати арешт.

Слідчий був належним чином повідомлений про розгляд клопотання, в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, вислухавши адвоката, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту, який накладався постановою слідчого ТВМ №3 Шевченківського РУ ГУ МВС України ОСОБА_5 від 30.12.2011 (к/с 10-29234) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м.

Постанова слідчого ОСОБА_5 від 30.12.2011 про накладення арешту на майно мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 є предметом злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та з метою недопущення подальших незаконних дій з вказаною квартиру слідчий наклав на неї арешт.

Згідно постанови про порушення кримінальної справи та прийняття їхї до свого провадження від 29.12.2011 кримінальна справа по факту вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України була порушена на підставі заяви ОСОБА_4 , яка в подальшому визнана потерпілою.

В подальшому, кримінальна справа №10-29234 з набранням чинності КПК України (в редакції 2012 року) зареєстрована в ЄРДР за №0001068 від 22.01.2013.

Постановою Верховної Суду від 01.04.2020 у справі №761/33877/16-ц визначено розмір частки квартири АДРЕСА_1 у вигляді частин.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.06.2020 на підставі вказаного вище рішення Верховного Суду за ОСОБА_4 зареєстровано частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м., жилою площею 30,1 кв.м.

При цьому, обтяження у вигляді арешту майна, яке було накладено постановою слідчого ТВМ №3 Шевченківського РУ ГУ МВС України ОСОБА_5 від 30.12.2011, не скасовано та продовжує діяти, що перешкоджає в реалізації законних прав ОСОБА_4 на власність.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов протии Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов протии Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

В судовому засіданні встановлено, що в 2011 році арешт було накладено на вказану вище квартиру з метою недопущення подальших незаконних дій з нею, оскільки вона була предметом злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, при цьому, згідно постанови Верховного Суду від 01.04.2020 вирішено спір щодо права власності на квартиру в частинах.

Згідно частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 3 зазначеної статті визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Інші випадки арешту майно законодавством віднесено лише до майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна квартири, частина якої належить ОСОБА_4 , враховуючи тривалість арешту з 2011 року, тобто майже 9 років, що свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_4 належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, враховуючи існування заходу забезпечення у вигляді арешту майна майже дев`ять роки та наявність рішення Верховного суду щодо врегулювання спору із вказаною квартирою та права власності в частинах.

Слідчим суддею також приймається до уваги неявка належним чином повідомленого слідчого в судове засідання без повідомлення про поважність причини неявки, що свідчить про відсутність спростування доводів клопотання в розумінні принципу змагальності, визначеного статтею 22 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот протии Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші протии Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Приймаючи до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту, накладеного постановою слідчого ТВМ №3 Шевченківського РУ ГУ МВС України ОСОБА_5 від 30.12.2011 (к/с 10-29234), а отже, клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, який був накладений постановою слідчого ТВМ №3 Шевченківського РУ ГУ МВС України ОСОБА_5 від 30.12.2011 (к/с 10-29234) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1