Справа № 463/4135/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1034/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 03.05.2018 р. у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Горожанка Миколаївського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
Згідно ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено процесуальні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, 10.01.2016 р. о 20:55 год., перебуваючи по вул. Вишинського, 14 у м. Львові, під час того, як до нього підійшли працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували у форменому одязі, представились та показали службові посвідчення, які на виконання вимог ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» перевіряли інформацію від громадян про скоєння двома невідомими хуліганських дій та запропонували обвинуваченому та особі, яка перебувала із ним пройти на вул. Личаківську у м. Львові для встановлення обставин події, ОСОБА_6 умисно грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив злісні хуліганські дії, які супроводжувались особливою зухвалістю, пов`язані із опором представникові влади, який виконує обов`язки із охорони громадського порядку, та які полягали в тому, що він не виконав їх законну вимогу, поводив себе зухвало, вчинив фізичний активний опір, який полягав у відштовхуванні працівників поліції, шарпанні за одяг та технічні засоби, викрикуванні на їх адресу грубих нецензурних висловлювань, внаслідок чого до нього було застосовано спеціальні засоби: кайданки та «Терен 4м». Окрім того, після застосування спеціальних засобів та до приїзду іншого екіпажу протягом тривалого часу голосно ображав працівників поліції нецензурними словами, на зауваження не реагував, у тому числі не припиняв свої хуліганські дії під час проходу повз місце події громадян із неповнолітніми дітьми. Після прибуття на місце події іншого екіпажу поліції продовжував висловлюватись нецензурними словами, чинив опір при транспортуванні до службових автомобілів, а також під час перевезення у службовому автомобілі.
Після доставлення у приміщення Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області за адресою м. Львів, вул. Романчука, 18 ОСОБА_6 продовжив злісні хуліганські дії, поводив себе агресивно, кидався до працівників поліції, виражався на їх адресу та лікарів, які прибули для надання йому медичної допомоги нецензурними словами. Свої злісні хуліганські дії ОСОБА_6 вчиняв протягом тривалого часу з 20:55 год. по 23:00 год.
Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 зазначає, що його показання у вироку суду записані неправдиво, зокрема, у вироку зазначено, що «їх чекало двоє невідомих поліцейських», проте він зазначав, що до нього «підійшли особи у поліцейських формі». Наголошує, що коли до нього та ОСОБА_11 підійшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , останні не назвали своїх прізвищ, посад, спеціального звання, не пред`явили своїх службових посвідчень, і таким чином позбавили можливості зрозуміти те, що вони є працівниками поліції. Заперечує вчинення інкримінованого йому злочину, а також вчиненні у день подій будь-якого кримінально караного діяння чи адміністративного правопорушення. Вважає, що застосування до нього кайданок, кийка та сльозогінного газу було незаконним, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завідомо незаконно наносили йому, лежачому на вулиці, удари ногами та кийками по різних частинах тіла, і факт заподіяння йому тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медичного експерта від 13.01.2016р. На думку апелянта, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовго до виходу його та ОСОБА_11 з приміщення кафе, очікували останніх біля будинку АДРЕСА_2 .
Вказує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили щодо нього злочин, завідомо незаконно доставили його у відділення поліції у кайданках, які було знято лише за декілька хвилин перед тим, як його відпустили. Покликається на те, що у відділі поліції він був позбавлений можливості зателефонувати адвокату.
Наголошує, що наявний у матеріалах справи відеозапис з відеореєстратора є звичайним відеомонтажем, на якому зафіксовано уривки вигідних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 епізодів. Відеозйомка проводилась не постійно, а уривками. При цьому, на відеофайлі немає запису того моменту, коли у день події поліцейські ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завідомо незаконно підійшли до нього, повалили його на землю, надягнули кайданки та наносили йому удари по різних частинах тіла. Зазначає, що відеофайли не містять жодної інформації про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на місці події представлялись та показували свої службові посвідчення, а також те, що останні повідомляли ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про мету їх зустрічі. Судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання сторони захисту про визнання неналежним доказом відеозапису з нагрудних камер поліцейських, а також не вирішено ряд інших заявлених ним клопотань.
Вважає, що у даному випадку дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були протиправними, вчиненими з перевищенням службових повноважень, у той час як дії обвинуваченого полягали лише у непокорі, відповідальність за яку передбачено ст. 185 КУпАП.
Звертає увагу, що у даному провадженні немає потерпілих, хоча у постановах Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992р. та № 10 від 22.12.2016р. прямо зазначено на наявність потерпілих.
Окрім цього, судом першої інстанції не встановлено достовірно час перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у приміщенні Личаківського ВП.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону не дотримався.

Підставою для скасування вироку суду при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 03.05.2018 року ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, а саме у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, пов`язані з опором представникові влади, який виконує обов`язки з охорони громадського характеру.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції по вул. Вишинського, 14 у м. Львові, з метою встановлення його особи та обставин конфлікту, що відбувся в кафе «Піца». Далі, він не виконав їх законну вимогу, поводив себе зухвало, вчинив фізичний активний опір відштовхував працівників поліції, шарпав за одяг та технічні засоби, викрикуючи на їхню адресу грубі нецензурні висловлювання, внаслідок чого до нього були застосовані спеціальні засоби.

Поряд з цим, суд першої інстанції виключив частину обвинувачення, а саме вчинення ОСОБА_12 першочергових хуліганських дій у приміщенні кафе «Піца» по вул. Личаківській у м. Львові, на припинення яких прибули працівники поліції.

При цьому, прийшовши до висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, суд першої інстанції жодним чином не зазначив, чи має правове значення виключення частини обвинувачення та чи тягне це якісь наслідки.

При кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 296 КК України, слід враховувати, що опір як кваліфікуюча ознака хуліганства виявляється в активній протидії (відштовхування, завдання побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень тощо) представникові влади чи громадськості або іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, з метою позбавити зазначених осіб можливості виконати службовий чи громадський обов`язок з охорони громадського порядку. При цьому опір має бути складовою частиною хуліганства, мати місце у період його вчинення.

Якщо ж опір було вчинено після припинення хуліганських дій - як протидію затриманню, він не може бути кваліфікуючою ознакою хуліганства і відповідальність має наставати за сукупністю злочинів, передбачених відповідними частинами статей 296 і 342 КК України.

Із встановлених судом обставин слідує, що опір не був складовою частиною хуліганства, він не мав місця у період його вчинення, оскільки факт хуліганства в приміщенні кафе «Піца», який передував встановленій події, виключений, як такий, що не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 виражався нецензурною лайкою виключно в адресу правоохоронців, відштовхував, шарпав за одяг та технічні засоби. В свою чергу, судом не доведено, що у нього був умисел саме на грубе порушення громадського порядку.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявні рішення слідчих суддів, якими скасовано постанову слідчого прокуратури Львівської області про закриття кримінального провадження внесеного в ЄРДР за заявою ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ст.365 КК України.

Дані про прийняття остаточного рішення в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законний, обґрунтований та вмотивований вирок, що унеможливлює, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірку цих обставин судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційній скарзі та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 410, 411, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 03.05.2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4