Справа № 175/2039/20
Провадження № 1-кп/175/141/20
Вирок
Іменем України

11 лютого 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Слобожанське кримінальне провадження №0000587 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з середньою освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.126-1 КК України
встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 22.08.2019 року, приблизно о 11:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у будинку АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння вчинив сімейну сварку, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї матері ОСОБА_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Дніпропетровського районного суду від 19.09.2019 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Проте, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та знов вчинив акт домашнього насильства за наступних обставин.

ОСОБА_4 , 24.11.2019, приблизно о 21:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у будинку АДРЕСА_1 , де також перебувала його матір ОСОБА_5 , під час конфлікту, діючи умисно, з метою спричинення психологічних страждань своїй матері, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дніпропетровського районного суду від 08.01.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Однак, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та знов вчинив акт домашнього насильства за наступних обставин.

27.01.2019 року, приблизно о 16:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у будинку АДРЕСА_1 , де також перебувала його матір ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, діючи умисно, з метою спричинення психологічних страждань своїй матері, висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дніпропетровського районного суду від 27.02.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Проте, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та вчетверте вчинив акт домашнього насильства за наступних обставин.

31.12.2019 року, приблизно о 23:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння діючи умисно, вчинив сімейну сварку, в ході якої висловлювався нецензурною лайкою на адресу своєї матері ОСОБА_5 , внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю останній, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дніпропетровського районного суду від 02.03.2020 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт на строк сорок годин.

Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 завдано фізичних та психологічних страждань, погіршилась якість її життя, що виразилось у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе визнав у повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Він дійсно вчиняв насильство відносно своїх матері в 2019, та 2020 роках, вчиняв сварки перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після чого його мати викликала поліцію, він був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності. Зараз з матір`ю не має конфліктів. Просив суд врахувати його щире каяття,

Потерпіла ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи без її участі матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має. Цивільний позов не заявляла, щодо призначення покарання поклалась на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.126-1 КК України, які виразились у домашньому насильстві, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства до ОСОБА_5 , з якою винний перебуває в сімейних відносинах, що призводило до психологічних страждань.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину і повне визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з цих вимог закону і положень ст.ст. 65, 67 КК України, з урахуванням обставин справи і наслідків злочину, вчиненого обвинуваченим, суд враховує щирє каяття у судовому засіданні, з врахуванням думки органу обвинувачення та позицію потерпілої, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 376 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.126-1 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за умови, що на протязі 1 (одного) року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1