Справа № 301/2470/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" березня 2021 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава кримінальне провадження, що внесене 16 вересня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000144 відносно

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге, Іршавського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

15 вересня 2020 року близько 16 години 35 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись на території земельної ділянки за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: біля огорожі, яка розділяє його дворогосподарство з дворогосподарством потерпілої ОСОБА_6 , мешканки АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки, яка виникла між ними, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень схопив до рук три уламки шиферу, який знаходився біля огорожі, та кинув уламки шиферу в сторону ОСОБА_6 , влучивши їй в потиличну зону голови та в область лівого плеча. Внаслідок дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_6 заподіяно легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як 6 днів, та легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що між ним та потерпілою ОСОБА_6 протягом останніх трьох років існують неприязнені відносини через земельній спір. 15.09.2020 року він пішов колоти дрова і побачив на своєму подвір`ї проколотий м`яч. Раніше він бачив, що з цим м`ячом грали сусідські діти діти потерпілої, тому одразу зрозумів, що цей проколотий м`яч належить потерпілій і був перекинутий в його подвір`я сім`єю потерпілої. Оскільки з подвір`я потерпілої і раніше перекидали сміття в його подвір`я, він перекинув проколотий м`яч назад на земельну ділянку потерпілої. Однак, потерпіла взяла і перекинула сміття йому назад, нащо він знову перекинув м`яч на подвір`я потерпілої. Після цього потерпіла підійшла до огорожі з сітки, що розділяє їх земельні ділянки, та кинула в його обличчя сміття (опале листя). Обурившись на дії потерпілої та бажаючи відповісти на них, він нахилися за шифером, який стояв біля огорожі, взяв у руки один обламок шиферу та перекинув його через огорожу в бік потерпілої, яка стояла з другого боку півтораметрової огорожі. Він не бачив, куди влучив шифер, оскільки сміття попало йому в очі, але, напевно, влучив у потерпілу, оскільки вона одразу почала галасувати. Не заперечував, що потерпілій могли бути заподіяні незначні тілесні ушкодження, але не струс головного мозку, оскільки шифер він кидав не сильно і при падінні шифер розколовся. Потерпіла викликала швидку допомогу, однак від госпіталізації відмовилася. Пробачення у потерпілої не просив, оскільки він не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, а його дії були адекватною реакцією на дії потерпілої. Заявлений цивільний позов не визнав.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що неприязнені відносини існують між нею та обвинуваченим протягом останніх декількох років через спірну земельну ділянку. Вони є сусідами і суміжними землекористувачами. 15.09.2020 року вона виявила на власному подвір`ї пробитий м`яч, який перед тим бачила на земельній ділянці обвинуваченого, на його причепі серед купи сміття. Цей м`яч не належав їй, ще раніше вона чула з подвір`я обвинуваченого спори з приводу того, хто з дітей пробив м`яч. Оскільки м`яч не належав її сім`ї, вона перекинула той м`яч назад на причеп ОСОБА_7 , де він і був раніше. Через деякий час обвинувачений знову перекинув м`яча на її подвір`я. Побачивши це, вона сказала ОСОБА_8 , що її подвір`я не смітник і просила не кидати своє сміття їй на подвір`я. Однак, ОСОБА_9 знову перекинув через огорожу на її земельну ділянку цей проколотий м`яч. Тоді вона підійшла до огорожі з сітки, яка відділяє їх земельні ділянки, взяла горстку нещодавно підметеного і ще не зібраного в смітник опалого листя, та кинула цю горстку сміття (листя) в бік обвинуваченого, який стояв з другого боку огорожі, при цьому запитуючи у ОСОБА_7 , чи сподобається йому, якщо вона кидатиме своє сміття на його подвір`я. На це ОСОБА_9 нахилився за шифером, який був припертий до огорожі, відрахував пальцями три обломки, підняв їх, замахнувся ними та, стоячи напроти неї, кинув шифер в її бік. Захищаючись, вона намагалася розвернутися спиною до огорожі та обвинуваченого, тому уламки шиферу влучити їй в потиличну зону голови та в плече. Обвинувачений стояв навпроти неї, добре її бачив та навмисно кинув шифер на потерпілу. Внаслідок дій обвинуваченого потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, тому вона викликала швидку медичну допомогу. Від госпіталізації вона дійсно відмовилася, оскільки не було на кого залишити двох маленьких дітей та важко хвору матір, за якою вона здійснює догляд та яка потребує постійної сторонньої допомоги. Обвинувачений вибачення у неї не просив та вартість лікування їй не відшкодував. Просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону.
Заявлений цивільний позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що матеріальна шкода на загальну суму 3225 грн. складається з: витрат за проведення комп`ютерної томографії в медичному закладі м. Виноградів у сумі 950 грн. та витрат на придбання медичних засобів/ліків у відповідності до консультативного висновку лікаря у сумі 2275 грн. Також, потерпіла понесла витрати на оплату правничої допомоги адвоката в сумі 5500 грн. Вважала, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у перенесених стражданнях та фізичному болю у зв`язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень, в результаті чого було принижено її честь і гідність. Крім того, вона проходила відповідне лікування, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати активне життя, викликане травмою, пов`язаною зі страхом насильства. Постійні переживання призвели до того, що вона боїться сама знаходитися на своєму подвір`ї, вулиці та в інших місцях, побоюючись за своє життя та здоров`я і протягом тривалого часу відчуває постійний головний біль, запаморочення, переживання, стривоженість та дискомфорт. По даний час вона перебуває у пригніченому стані, а також вкрай важкій депресії, її емоційний та психологічний стан перебуває на критичній межі, що потягло за собою безліч проблем зі здоров`ям. Крім того, обвинувачений у скоєному не розкаюється. Моральну шкоду оцінила у 20000 грн.
Свідок ОСОБА_10 суду показала, що 15.09.2020 року у другій половині дня знаходилася в гостях у потерпілої та сиділа на терасі, коли почула словесну суперечку між потерпілою та обвинуваченим через перекинутий м`яч. Спочатку сусіди перекидали той м`яч один одному через огорожу, продовжуючи сваритися. Потім, стоячи перед огорожею з сітки напроти обвинуваченого, потерпіла кинула в бік обвинуваченого горстку сухого листя, яке не долетіло до ОСОБА_11 . Одразу після цього, ОСОБА_9 нахилився, підняв 2-3 шматки шифера, який лежав під огорожею, замахнувся ним і цілеспрямовано кинув в потерпілу. Сторони стояли з обох боків огорожі на відстані біля 50-70 см один від одного. ОСОБА_6 як раз почала розвертатися до ОСОБА_7 спиною, тому уламки шиферу попали їй в потиличну частину голови. Потерпіла одразу схопилася за голову і почала галасувати. У потерпілої було подряпано плече, з подряпини текла кров, а на потиличній ділянці голови зліва була гематома.
Відповідно до висновку експерта №200 від 17.10.2020 року (а.с.75-77), у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин потиличної ділянки, садна шкірних покривів верхньої поверхні плечового поясу зліва. При амбулаторному обстеженні діагностовано закриту черепно мозкову травму, струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, забійну гематому потиличної ділянки. Вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені в терміни, зазначені в обставинах справи, від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею за ударним механізмом спричинення чи ударі об такі, і такими могли бути предмети, на які вказує потерпіла. За ступенем тяжкості виявлені у потерпілої ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин потиличної ділянки, садна шкірних покривів верхньої поверхні плечового поясу зліва та діагностованого клінічно забою шийного відділу хребта, слід кваліфікувати як легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як 6 днів. Тілесне ушкодження у вигляді діагностованого клінічно струсу головного мозку за ступенем тяжкості слід кваліфікувати, як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня.

Потерпіла ОСОБА_6 зазнала не менше одного удару в описані ділянки тіла. На час спричинення тілесних ушкоджень потерпіла могла знаходитися як у вертикальному чи близькому до нього, так і в горизонтальному чи близькому до нього положенні тіла. Зважаючи на локалізацію, поширеність та ступінь прояву виявлених на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, останні не характерні для падіння на площині.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 висновок експерта №200 від 17.10.2020 року підтримав у повному обсязі. Показав, що наявні тілесні ушкодження та визначення характеру і ступені тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень визначав як шляхом візуального обстеження потерпілої, так і шляхом вивчення наданої потерпілою медичної документації, у тому числі, консультативного висновку невропатолога, консультативного висновку травматолога, висновку за результатами проведеної комп`ютерної томографії. Діагноз «струс головного мозку» був поставлений вузькопрофільними спеціалістами - невропатологом та травматологом - на підставі проведених соматичного огляду, неврологічного огляду та комп`ютерної томографії. Діагноз «струс головного мозку» може бути поставлений без проведення комп`ютерної томографії на підставі наявності у хворого відповідних симптомів. Під час проведення комп`ютерної томографії, здебільшого, проводиться дослідження наявності кісткових уражень. Вказана процедура може не показати наявність тканинного ураження головного мозку, що не є свідченням відсутності такого тілесного ушкодження як струс головного мозку.
Відповідно до протоколу огляду предмета від 16.09.2020 року та фототаблиці до протоколу, за участю понятих проведено огляд трьох уламків шиферу різної форми та розмірів сірого кольору, з явними ознаками пошкодження. Уламок шиферу №1 прямокутної форми з розмірами сторін: 12 см, 9,5 см, 15,5 см та 11,5 см. Уламок шиферу №2 прямокутної форми з розмірами сторін: 6 см, 21 см, 8 см та 13 см. Уламок шиферу №3 прямокутної форми з розмірами сторін: 9 см, 17 см, 6 см та 16 см (а.с.81-84).
Вказані уламки шиферу були добровільно видані працівникам поліції потерпілою ОСОБА_6 15.09.2020 року (а.с.80) та постановою слідчого від 16.09.2020 року визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.85-87). У судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що дійсно перекинув через огорожу один уламок шиферу, який розколовся при падінні. За таких обставин, посилання захисника на те, що вказані речові докази є неналежними доказами по справі, є безпідставними.
Заслухавши покази обвинуваченого, потерпілої, свідка та експерта, дослідивши письмові докази, на які посилалися сторони кримінального провадження, дослідивши повно та всебічно всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_3 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями потерпілої, свідка, а також самого обвинуваченого, який не заперечував, що кинув шифер у бік потерпілої, зазначаючи, що потерпіла його спровокувала на такі дії та що тілесні ушкодження потерпілій міг нанести не навмисно.

З оглянутих судом відеофайлів, які надані стороною захисту (а.с.113), вбачається, що між сторонами існують неприязнені відносини, між ними і раніше виникали сварки через порядок користування суміжними земельними ділянками. На файлі №4 є уривок запису події, що сталася 15.09.2020 року на межі земельних ділянок потерпілої та обвинуваченого, під час якої обвинувачений кидає в бік сусідньої земельної ділянки уламки шиферу. Однак, з даного запису не можливо точно визначити ні точний час події, ні дійових осіб (не видно чи перебуває потерпіла з другого боку огорожі і чи влучили в неї уламки шиферу).
Потерпіла та свідок ОСОБА_10 суду показали, що кинуті обвинуваченим в потерпілу уламки шифера влучили в потиличну ділянку голови та плече потерпілої. Цей факт визнав і сам обвинувачений.
Як потерпіла, так і свідок ОСОБА_14 суду ствердили, що дії обвинуваченого були умисними, оскільки він не просто перекинув шифер через огорожу потерпілої, а стоячи на невеликій відстані він потерпілої (до одного метра) цілеспрямовано кинув шифер саме в потерпілу і влучив в неї.
Також покази потерпілої та свідка підтверджуються і висновком судово-медичного експерта про наявність у ОСОБА_15 легких тілесних ушкоджень.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого щодо того, що через сміття, яке потрапило йому в очі, він не бачив куди кидає шифер, що він не цілив в потерпілу, а просто хотів перекинути шифер через огорожу, який випадково влучив у потерпілу.
Як встановлено у судовому засіданні, під час конфлікту потерпіла та обвинувачений стояли один напроти одного з двох боків огорожі з сітки заввишки приблизно 1,5 м, на відстані біля 1 метру один від одного. Обвинувачений показав, що хотів «адекватно» відповісти потерпілій, яка кинула в нього сухим листям і тому, піднявши шифер з землі, кинув його на потерпілу. Тобто, обвинувачений знав, що потерпіла знаходиться по другий бік огорожі на невеликій відстані від нього, бачив її і цілеспрямовано кинув шифер не просто в бік сусідньої земельної ділянки, а саме на потерпілу.
Тобто, обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, не міг не передбачати суспільно-небезпечних наслідків своїх дій заподіяння тілесних ушкоджень від влучення уламком шиферу в потерпілу.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом. Відповідальність за ст. 125 КК настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.
За таких обставин, твердження обвинуваченого про нанесення потерпілій тілесних ушкоджень з необережності суд вважає безпідставним.
Суд вважає, що дії потерпілої щодо кидання в обвинуваченого сухим листям, не несли загрози життю і здоров`ю обвинуваченого, а кидання ОСОБА_16 у відповідь в бік потерпілої уламками шиферу не було ні адекватною реакцією на дії потерпілої, ні необхідною обороною з його боку.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку та особу винного.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , по справі не встановлено.

Суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки в ході судового розгляду обвинуваченим не вчинено дій, які б свідчили про його щире каяття (відшкодування шкоди, вибачення перед потерпілою за свої протиправні дії, визнання вини).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує особу винного, а саме: ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, а також конкретні обставини справи в їх сукупності.

Враховуючи конкретні обставини справи, а також, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, що передбачений санкцією ст. 125 ч.2 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Враховуючи особу обвинуваченого, підстав для призначення більш суворого покарання, з числа передбачених за вчинений кримінальний проступок, не має.

Заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов суд вважає задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 85, 91 ч.1 п. 3, 92 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_6 просила стягнути з обвинуваченого 3225 грн. матеріальної шкоди, 20000 грн. моральної шкоди та 5500 грн. витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні потерпіла пояснила, що матеріальна шкода складається з:

- вартості проведеної комп`ютерної томографії в медичному закладі м. Виноградів 950 грн.;

- вартості придбаних медикаментів у відповідності до консультативного висновку лікаря 2275 грн.

На підтвердження заподіяної матеріальної шкоди потерпіла надала суду ксерокопію чеку про оплату послуг за проведення комп`ютерної томографії (а.с.36), однак, якість виготовлення копії вказаного документу не дозволяє суду вивчити її зміст. Надати суду оригінал чеку про оплату або його більш якісну копію потерпіла не могла.

Потерпілою надано суду також копію товарного чеку №43 від 17.09.2020 року про придбання медикаментів на суму 2275 грн. (а.с.37). При цьому, доказів призначення вказаних препаратів лікарем з метою лікування наслідків нанесених обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілою суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди не доведений належними і допустимими доказами, тому задоволенню не підлягає.

Потерпіла пояснила, що заподіяна моральна шкода у сумі 20000 грн. полягає у перенесених стражданнях та фізичному болю у зв`язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень, в результаті чого було принижено її честь і гідність. Крім того, вона проходила відповідне лікування, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати активне життя, викликане травмою, пов`язаною із страхом насильства. Постійні переживання призвели до того, що вона боїться сама знаходитися на своєму подвір`ї, вулиці та в інших місцях, побоюючись за своє життя та здоров`я і протягом тривалого часу відчуває постійний головний біль, запаморочення, переживання, стривоженість та дискомфорт. По даний час вона перебуває у пригніченому стані, а також вкрай важкій депресії, її емоційний та психологічний стан перебуває на критичній межі, що потягло за собою безліч проблем зі здоров`ям. Обвинувачений не має жодного наміру чи бажання добровільно відшкодувати завдані їй матеріальні та моральні збитки, а у скоєному не розкаюється.

Обвинувачений заперечував, що його діями потерпілій заподіяно матеріальну та моральну шкоду і цивільний позов не визнав.

Підставою для пред`явлення позову є передусім факт заподіяння потерпілій моральної шкоди кримінальним проступком, внаслідок якого ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, а також фізичні та душевні страждання, негативні переживання. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Враховуючи ступінь вини обвинуваченого, конкретні обставини справи, зокрема, існування між сторонами неприязнених відносин протягом тривалого часу, характер і наслідки вчиненого обвинуваченим правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої та негативні зміни, які внаслідок кримінального проступку відбулися в її житті, суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підставними та обґрунтованими. Однак, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. ст. 118, 120 та 124 КПК України, суд вважає стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої витрати на правову допомогу у сумі 5500 грн. (а.с.38-41).

Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі:
- три уламки шиферу, які поміщено до спецпакету з надписом НПУ №ЕХР 0260982 з підписами понятих, які передано на відповідальне зберігання у кімнату зберігання речових доказів Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.
Керуючись ст. ст. 368, 370 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., що відповідає 50 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян.
Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. процесуальних витрат.

Речові докази: три уламки шиферу, які поміщено до спецпакету з надписом НПУ №ЕХР 0260982 з підписами понятих, які передано на відповідальне зберігання у кімнату зберігання речових доказів Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.
Копія вироку суду після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Захисник та потерпіла мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча: ОСОБА_1