ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.07.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0002920 від 21.03.2016, яка полягає у нерозгляді клопотання від 25.06.2021, поданого в порядку ст. 220 КПК України,
в с т а н о в и в:
05.07.2021 до провадження слідчого судді ОСОБА_1 в порядку ст. 303 КПК України надійшла вищевказана скарга на бездіяльність уповноваженого слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0002920.
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 зазначає, що 24.06.2021 вона подала до Оболонського УП ГУНП у м. Києві через скриньку клопотання, яке було зареєстровано 25.06.2021 за вх. №Я-3715. Однак, клопотання у строки, передбачені ст. 220 КПК України, розглянуто не було, а тому бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0002920 щодо цього факту оскаржено до Оболонського районного суду міста Києва.
Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином. При цьому, ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.
Представник Оболонського УП ГУНП у м. Києві в судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшов лист за підписом слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , зі змісту якого вбачається, що кримінальне провадження №0002920 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України було закрито 08.04.2020. На підтвердження викладених у листі обставин долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у вказаному кримінальному провадженні.
Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Звернутись з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України законодавець наділяє правом визначений в диспозиції статті перелік осіб, а також визначає коло осіб, яким таке клопотання має бути адресоване та які уповноважені надати відповідь на таке клопотання, тобто слідчого та/або прокурора, крім іншого, встановлюючи умову його подання наявність досудового розслідування.
Разом із тим, п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України, однією з форм закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження.
Наслідками закриття кримінального провадження є припинення всієї процесуальної діяльності по справі, та неможливість продовження процесуальних дій до скасування постанови про закриття кримінального провадження у встановленому КПК порядку.
З аналізу зазначених норм кримінально-процесуального законодавства вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, розглядаються слідчим суддею лише під час досудового розслідування, за виключенням скарг на постанову про закриття такого кримінального провадження.
Як вбачається з долученого до матеріалів провадження витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0002920 від 21.03.2016, станом на 16.07.2021 вказане кримінальне провадження постановою від 08.04.2020 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відтак, підстави для розгляду слідчим суддею скарги ОСОБА_3 відсутні.
Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Керуючись статтями 3, 22, 26, 220, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1