ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/2257/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2264/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.190, ч.2 ст.189, ч.3 ст.369, ч.2 ст.369-2 КК України
УХВАЛА
Іменем України

01 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2021 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, окрім іншого, обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 369-2 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 11 липня 2021 року включно.

Визначено ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, які необхідно внести на розрахунковий рахунок UA0006674, , банк отримувача ДКС України м. Київ, отримувач ТУДСА України у Харківській області, до спливу терміну тримання під вартою.

У разі внесення застави покладено на обвинуваченого наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції встановив доведеними наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість з боку обвинуваченого переховуватися від суду, знищення або спотворення ним речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що ризики, заявлені у клопотанні прокурора ним не доведені та не підтверджені в суді. Апелянт виключає ризик переховування від органів слідства, суду, а також ризик впливу на свідків, оскільки обвинувачений буде позбавлений можливості покинути житло. Також вказує, що суд визначив розмір застави для обвинуваченого, яка є для нього непомірною.

Прокурор та захисник в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Захисник надіслала суду клопотання, в якому просила задовольнити її апеляційні вимоги та проводити апеляційний розгляд вказано кримінального провадження без її участі.

Враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності прокурора та захисника, які були належним чином повідомлені, оскільки їх відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження, а клопотання про розгляд справи за їх обов`язковою участю до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі », «Храїді проти Німеччини », «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду умисних корисливих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст.369-2 КК України, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні ряду злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 369-2 КК України, свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки зазначені злочини відносяться до категорії злочинів у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг та злочинів проти власності, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитані в цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, на думку колегії суддів недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинуваченого, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та правоохоронних органів, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, та не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя.

Доводи захисника щодо відсутності доказів вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Посилання захисника, що при визначенні розміру застави суд не з`ясував чи наявні у обвинуваченого грошові кошти, не врахував його майновий та сімейний стан, визначивши ОСОБА_6 непомірний розмір застави, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки визначена судом застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб буде достатнім для виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, встановлених під час обрання запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2021 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді