Єдиний унікальний номер справи № 381/589/20 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/539/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судових засідань ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Зноб-Новгородське Середино-Будського району Сумської області, громадянина України, працюючого ПЧ-4 майстром колії ІІІ розряду, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.05.2005 за ч.1 ст. 309 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
- вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.10.2005 за ч.2 ст. 187, ст. ст. 69, 71 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 03.10.2008 умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік 4 місяці 3 дні,
- вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2013 за ч.2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
- вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2014 за ч.3 ст. 186, ст. 71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, звільненого 04.11.2016 умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 11 місяців 11 днів, -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 3 (три) роки, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим в таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, вчиненого за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин проти власності за наведених обставин. 20 лютого 2020 року близько 13 години, перебуваючи з дозволу власника в квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_8 , ОСОБА_7 помітив як власник кладе до кишені сорочки, грошові кошти та вирішив викрасти їх.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_8 відволікся, взяв з кишені сорочки грошові кошти в сумі 7800,00 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 7800,00 гривень.
Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Виключити обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції належним чином не врахував, що обвинувачений чотири рази засуджувався за вчинення умисних злочинів, в тому числі тяжких, судимості за які не знято та не погашено, втім на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин. Крім того, апелянт зазначає, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував негативну характеристику за місцем проживання ОСОБА_7 , не взяв до уваги досудову доповідь Фастівського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, згідно якої рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 є високим, а його виправлення без позбавлення або обмеження волі неможливе, а також недостатньо врахував обставини, які обтяжують покарання, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину. Таким чином, на думку апелянта, зазначені вище обставини свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, неможливість його виправлення та запобігання вчинення інших злочинів без ізоляції від суспільства.
Крім того, апелянт вказує, що визнання ОСОБА_7 своєї вини не може свідчити про щире каяття, а лише підтверджує бажання уникнути справедливого покарання, а тому просить виключити обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності, які досліджувались судом в ході судового розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому згідно ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному перегляду не підлягають і апелянтом не оспорюються.
Разом з тим, на думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі статті 75 КК України.
Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 , зокрема при застосуванні статті 75 КК України зазначених норм закону не дотримався, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам статті 370 КПК України щодо його законності.
Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, обмежившись формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, та пославшись на обставину, що відповідно до статті 66 КК України пом`якшує покарання, дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.
При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності, злочин, за який його засуджено, був скоєний ним через нетривалий термін після звільнення за попереднім вироком, окрім того ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем проживання. Також місцевий суд не в повній мірі врахував наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину. Крім того, згідно висновку досудової доповіді Фастівського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 є високим. Також орган пробації, приймаючи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі неможливе.
Зазначені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_7 , схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень та його стійке небажання стати на шлях виправлення, а відтак застосування щодо нього положень ст.75 КК України та звільнення від відбування призначеного вироком суду покарання з випробуванням виключається.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, а тому вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням свого вироку відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.
Колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції видом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , однак вважає визначений місцевим судом у максимальних межах санкції ч.2 ст.185 КК України розмір покарання надмірно суворим.
Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, його щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину, колегія суддів вважає, що покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки буде для обвинуваченого ОСОБА_7 необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4