Провадження № 1-кп/537/106/2021
Справа № 537/591/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000459 від 18.09.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільна Терешківка, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції 05.04.2020), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000459 від 18.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції 05.04.2020), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На обґрунтування вказав, що обвинуваченому слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України на даний час не перестали існувати, не зменшилися та є триваючими, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не має.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив не продовжувати строк його тримання під вартою та просив замінити запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з засобом контролю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні проти продовження тримання обвинуваченого під вартою заперечував, оскільки зазначені ризики не обґрунтовані та не доведені. Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту може цілком забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його належну поведінку.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.02.2021 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 12 квітня 2021 року. При обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою були встановлені такі ризики: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Гарькавий проти України», №25978/07 від 18.02.2010 зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. «с» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Отже право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції 05.04.2020), ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років в тому числі з конфіскацією майна.

При вирішенні клопотання прокурора суд з дотриманням положень ст. 178 КПК України враховує особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, не працює, не одружений, медичних висновків що містять докази, які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи попереднього ув`язнення суду не надано.

Так, судом встановлено, що ризик, який полягає у переховуванні від органів досудового розслідування та суду, який доведений належним чином під час обрання запобіжного заходу на даний час не зник, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 майже рік перебував у розшуку та переховувався від органів досудового розслідування та суду, на виклики слідчого та суду не з`являвся. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 мав безпосередній візуальний контакт з особами, яким здійснював збут (продаж) психотропних речовин, тому існує реальна загроза викриття осіб, які співпрацювали зі слідством, окрім того дані свідки судом на даний час не допитані. Також враховуючи те, що обвинувачений не працює існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки відсутні будь-які засоби для існування (офіційні джерела доходів).
З огляду на наведене, суд вважає, що встановлені та доведені ризики, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконний вплив на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення на даний час не зникли та не зменшились, також не спростовані стороною захисту достатніми доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти від настання вищеперерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, 178, 197, 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зважаючи на те, що завершення судового розгляду кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є неможливим, суд дійшов висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити на два місяці, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.
Відповідно до положень п.п. 4 та 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, передбаченого ст. 255 КК України, а також щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 255 КК України, так і особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, беручи до уваги всі досліджені обставини справи, суд вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331, 371, 372 КПК України, суд -

постановив:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільна Терешківка, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, на два місяці, тобто до 06 червня 2021 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

.