ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: 663/2717/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/588/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 000087 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 23 березня 2021 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Приморське Скадовського району Херсонської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

засуджено:

за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 12.07.2020 близько 20.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар рукою по голові та один удар ногою по руці потерпілій ОСОБА_7 , чим спричинив тілесні ушкодження у виді переломів обох кісток правого передпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Таким чином, умисні дії ОСОБА_9 перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із отриманими ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обгрунтування доводів зазначає про те, що судом не було обгрунтовано висновок про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Наголошує про те, що суд першої інстанції фактично ототожнив щире каяття з визнанням вини обвинуваченим та вказує про те, що ОСОБА_9 не вжив жодних заходів для відшкодування завданої шкоди, не виявляв готовність нести покарання, не сприяв з`ясуванню обставин справи, не примирився з нею.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі.

У запереченнях захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 , просить її залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні вимоги, просила ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, позицію обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, просили вирок залишити без зміни, думку прокурора про залишення апеляційної скарги потерпілої без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і ці висновки суду ніким не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що ж до доводів потерпілої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Статтею 75 КК України визначено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих даних, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на даних про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Зазначене кореспондується з постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 489/3213/15-к (провадження 51-4989км19).

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується добре, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, винесення ним відповідних висновків із ситуації, що склалася, а також обставини, що впливають на його покарання, з яких пом`якшуючими відповідно до ст. 66 КК України визнав: щире каяття, про що свідчить повне визнання своєї вини та готовність нести відповідальність за вчинені дії, обтяжуючих обставин згідно ст.67 КК України, не встановлено.

З урахуванням цих конкретних обставин, даних про особу винного, позиції сторони обвинувачення та потерпілої, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства з призначенням його покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Саме таке покарання, за висновком суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідає не тільки загальним принципам призначення покарання, але й принципу його незворотності.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегія суддів, відповідає вимогам ст.65, 75 КК України.

При вирішенні питання про можливість застосування ст.75 КК України суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи.

Указаних вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

З аудіозапису судового засідання від 22.03.2021 року випливає, що в судових дебатах сторони кримінального провадження, зокрема, потерпіла ОСОБА_7 просили призначити ОСОБА_9 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, і ця думка учасників судового провадження в сукупності з обставинами вчинення кримінального правопорушення та відомостями, що характеризують особу обвинуваченого, була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 ..

Обставини вчинення нетяжкого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , відсутність негативних відомостей про його особу вказують на те, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі на певний строк можливе і він не становить високої небезпеки для суспільства.

Доводи потерпілої про те, що ОСОБА_9 не розкаявся у вчиненому, а лише визнав вину, активно не сприяв розкриттю злочину, не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, з яких випливає, що в судовому засіданні ОСОБА_9 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, допомагав суду в з`ясуванні обставин справи, вибачився перед потерпілою. Крім того, жоден із учасників кримінального провадження не наполягав на призначенні ОСОБА_9 покарання, пов`язаного з його ізоляцією від суспільства.

Посилання потерпілої на те, що ОСОБА_9 не примирився з нею та не відшкодував завдану шкоду, жодним чином не спростовують висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Під час кримінального провадження потерпіла не скористалася своїм процесуальним правом подати позов до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування завданої шкоди, що не позбавляє її права подати такий позов у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі потерпілою не наведено жодних переконливих аргументів про недостатність призначеного ОСОБА_9 покарання та неможливість його виправлення в умовах здійснення державою контролю за його особою.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що таке покарання відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основних прав особи.

Отже висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України є обґрунтованим та вмотивованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на доводи потерпілої та заявлені нею вимоги, її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 23 березня 2021 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3