КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

07 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року, у кримінальному провадженні № 0001046 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 06.02.2017 Богуславським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 185 КК України та засуджено до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці 6 (шість) днів.
На підставі ст. 73 КК України суд зарахував ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20.02.2020 та звільнив його з під варти в залі судового засідання у зв`язку з відбуттям покарання.
Цим же вироком по справі вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 , 20.02.2020 приблизно о 16 годині 40 хвилин, знаходячись в торгівельному залі магазину «Сільпо», розташованого по проспекту. Перемоги, 87 в місті Києві, в якому здійснює свою господарську діяльність ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», , вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, яке належить вищевказаному Товариству.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитись в торгівельному залі вказаного магазину та вважаючи, що за його діями ніхто з оточуючих, не спостерігає, з метою обернення на власну користь та особистого збагачення, непомітно взяв чуже майно, яке належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», а саме: цукерки «Рошен Ліщина», артикул-17687, у кількості 0,374 кг., вартістю 54 гривні 23 копійки (без ПДВ); цукерки «Монблан лісовий горіх», артикул-357905, у кількості 0,596 кг., вартістю 175 гривень 82 копійки (без ПДВ); цукерки «АВК Трюфель», артикул-686000, у кількості 0,398 кг., вартістю 56 гривень 05 копійок (без ПДВ), а всього товару на загальну суму 286 гривень 10 копійок (без ПДВ), який сховав собі під куртку, в яку був одягнений, після чого направився до лінії кас.
Маючи намір повторно таємно викрасти дане чуже майно, ОСОБА_6 , 20.02.2020 приблизно о 17 годині, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме: винести викрадене майно та розпорядитися ним на власний розсуд, не розрахувавшись на касі, направився з торгівельного залу до виходу, однак не довів свій злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході за лінією кас ОСОБА_6 разом із викраденим ним майном, яке належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» був затриманий працівниками охорони вище вказаного магазину «Сільпо».
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації дій останнього, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на положення ст. 72 КК України, згідно яких визначено правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення, однак на думку прокурора в даному випадку, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначено покарання не за сукупністю злочинів або вироків, а призначено покарання у днях.

Звертає увагу, прокурор і на те, що хоча суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_6 в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту, однак воно є явно несправедливим через м`якість за своїм видом та розміром, зважаючи на характеризуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, однак належних висновків для себе не робить.

Відтак, прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 найм`якіший вид та розмір покарання із визначених у санкції ч. 2 ст. 185 КК України, належним чином не врахувавши тяжкість злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання, а також інші обставини справи. Таке рішення суду, на думку прокурора, суперечить засадам призначення покарання, оскільки особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які погодилися з апеляційною скаргою прокурора лише частково та просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню лише частково, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинених ОСОБА_10 дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність вини останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не вбачає будь-яких підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої прокурором апеляційної скарги, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, одружений, має місце реєстрації, за даними облікової документації на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його поведінку як до, так і після вчинення злочину, кількість та вартість майна, яке він намагався викрасти, а тому прийшов до переконання про призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів погоджується з тим, що покарання у виді арешту в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а тому не вбачає достатніх підстав для визнання цього покарання за своїм видом таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на таке.
По-перше, незважаючи на попередні судимості ОСОБА_6 , в тому числі за корисливі злочини, вказана обставина, з урахуванням конкретних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, відповідно до вимог, передбачених ч. 4 ст. 67 КК не може враховуватися як така, що обтяжує покарання, оскільки вже була врахована, як ознака злочину (повторність), що впливає на правову кваліфікацію його дій.
По-друге, незважаючи на те, що покарання у виді арешту є найбільш м`яким видом покарання, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, це не дає підстав для висновку, що такий вид покарання взагалі і в даному випадку зокрема, слід вважати явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і в даному випадку встановлюється на строк від трьох до шести місяців, тобто підлягає реальному відбуванню, без можливості звільнення від його відбування з випробуванням.
По-третє, виходячи загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, конкретних обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його стадії, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про необхідність призначення йому більш суворого покарання, як за своїм видом, так і розміром.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на3 (три) місяці 6 (шість) днів, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі ст. 73 КК України.
Зокрема, як прямо передбачено ч. 1 ст. 73 КК України, строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього увязнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Тобто, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора, відповідно до вимог закону, в даному випадку суд мав право призначити покарання у виді арешту лише в місяцях. Підстав для призначення покарання в місяцях та днях суд першої інстанції не мав, оскільки при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 були відсутні підстави для заміни або складання покарань.

Що ж стосується зарахування попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, то суд, у даному конкретному випадку, повинен був спочатку призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту в місяцях на строк від трьох до шести місяців, а потім здійснювати зарахування попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, відповідно до вимог, передбачених ч. 5 ст. 72 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, ухвалити рішення, яким вказану скаргу задовольнити частково; вирок Святошинськогорайонного суду м. Києва від 26 травня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання, а саме пом`якшити призначене йому покаранняза ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком до 3 (трьох) місяців, а в решті оскаржуваний вирок залишити без змін, оскільки, з урахуванням попереднього ув`язнення у строк покарання, ОСОБА_6 , станом на час ухвалення оскаржуваного вироку, відбув призначене йому покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Помякшити ОСОБА_6 покарання,призначене за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту строком до 3 (трьох) місяців.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/3807/20

Номер провадження : 11-кп/824/1048/2021

Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1