УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту грошових коштів, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що знаходяться на банківських рахунках, відкритих в ПАТ «Банк Камбіо», звернувся адвокат ОСОБА_3 .
На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що СУ ФР ГУДФС у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 за ст. 2181 КК України, у якому 21.12.2016 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/44571/16-к) накладений арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, які належать, серед іншого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У подальшому рішенням слідчого від 19.11.2018 вказане вище кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Водночас, слідчим не вирішено питання щодо скасування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що свідчить про обмеження прав власників майна, що піддане арешту.

У зв`язку з цим заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 (справа № 761/44571/16-к), оскільки у подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

У судове засіданні представник власників майна та власники, не прибули, подали заяву про розгляд клопотання без їх участі.

Слідчий СУ ФР ГУДФС у м. Києві, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду клопотання належним чином, до суду не прибув.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
У контексті клопотання, що є предметом цього розгляду, першочергово має бути надана оцінка правомірності втручання державного органу у реалізацію особою свого права власності, таке втручання полягає у примусовому, тобто без добровільної згоди власника, обмеженні його права розпорядження нерухомим майном.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).
Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення такими повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Як встановлено під час розгляду клопотання, СУ ФР ГУДФС у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 (справа 761/44571/16-к) накладений арешт на грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих в ПАТ «Банк Камбіо», таякі належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою забезпечення їх збереження як речових доказів.

У подальшому 19.11.2018 рішенням слідчого ГСУ НП України вказане кримінальне провадження закрите, однак застосовний захід забезпечення кримінального провадження не скасований, що перешкоджає реалізації прав власників грошових коштів.

У силу ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається у порядку ст. 174 КПК.

Відповідно до ст. 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, який згідно з ч. 1 ст. 170 КПК полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

У силу ч.1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Так, постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_6 від 19.11.2018 кримінальне провадження № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 закрито у зв`язку з відсутністю події вказаного кримінального правопорушення.

З наведеного витікає, що перебування майна під арештом після закриття кримінального провадження суперечить положенням чинного законодавства щодо охорони права власності відповідної особи.
Сукупність вищезазначеного свідчить про обґрунтованість клопотання, що є підставою для його задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 9, 16,100, 131, 170, 171, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 (справа № 761/44571/16-к) у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 на грошові кошти ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в ПАТ «Банк Камбіо» (МФО 380399).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 (справа № 761/44571/16-к) у кримінальному провадженні № 320 161 000 000 001 35 від 09.11.2016 на грошові кошти ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), що знаходяться на рахунку № НОМЕР_4 , відкритому в ПАТ «Банк Камбіо» (МФО 380399).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1