КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

01 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України,
та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
який обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 190 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
та обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року суд продовжив обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 червня 2021 року включно.
Цією ж ухвалою суд визначив заставу обвинуваченій ОСОБА_5 в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 227 000, 000 грн., а обвинуваченому ОСОБА_6 в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 960,00 грн., у разі внесення якої, на обвинувачених покладаються такі обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом та вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони перебувають (проживають), без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, альтернативні запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не забезпечать уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинувачених перебуваючи на волі переховуватись від суду, незаконно вливати на свідків, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, тяжкості вчинених злочинів, які їм інкримінуються.

Відповідно, на даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, які інкримінуються обвинуваченим, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

При цьому, зважаючи на дані, що характеризують особу кожного з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в тому числі наявність дітей в обвинуваченої, та позитивну характеристику обвинуваченого, суд першої інстанції не знайшов підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки застосування до останніх більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на них процесуальних обов`язків, а також уникнення настання встановлених ризиків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року або замінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена зазначає, що зі сторони прокурора не було доведено та обґрунтовано жодного ризику, які дають достатні підстави суду вважати, що вона може здійснити незаконні дії, у зв`язку з чим, вважає, тримання її під вартою є недоцільним та необґрунтованим.

Також, обвинувачена ОСОБА_5 зазначає на те, що суддя суду першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження їй строку тримання під вартою, взагалі не врахувала обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що на утриманні має п`ятьох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання та роботи, а тому вважає, ризики вказані в оскаржуваній ухвалі суду є необґрунтованими, та вважає за можливе застосувати щодо неї запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, обрати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт або домашній арешт в нічний час доби.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає про те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що прийнята з грубим порушенням процесуальних норм.

Зокрема, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, обґрунтовуючи прийняте рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав лише на наявність ризиків, однак без будь-якого їх обґрунтування та наведення будь-яких належних доказів. Крім того, апелянт вважає, жодна із перерахованих підстав застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 , відповідно до ст. 177 КПК України, на даний час не існує.

На думку апелянта, суд першої інстанції, не перевірив відповідність клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, без належного обґрунтування заявлених ризиків для необхідності продовження запобіжного заходу.

Звертає увагу і на те, що у своєму клопотанні про продовження обраного запобіжного заходу прокурор наголошував лише на існуванні ризиків, не обґрунтовуючи їх, і наявність жодного із них, не була доведена в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої на підтримку доводів апеляційної скарг; пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала щодо апеляційних скарг; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року про продовження обвинуваченимзапобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в апеляційних скаргах на те, що ризики наведені прокурором є недоведеними, невмотивованими та необґрунтованими, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційних скарг, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, з достатньою повною мотивував своє рішення, навівши конкретні обставини, які, незважаючи на дані про особу кожного із обвинувачених, у тому числі ті, на які вони посилаються у своїх скаргах, дозволили зробити висновок про те, що наявність існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з урахуваннях тих обставин, які повинні бути враховані, як при обрані, так і продовженні запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, у разі застосування до них більш мякого запобіжного заходу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про їх особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 12 червня 2021 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 червня 2021 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 760/2402/21

Номер провадження: 11-кп/824/2520/2021

Категорія: ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. ч. 3, 4 ст. 190 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1