Справа № 521/72/21
Номер провадження: 1-кп/521/926/21
УХВАЛА
17 березня 2021 року
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси, кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина Республіки Молдова, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, неофіційно працюючого кальянщиком на пляжі «Отрада», який не зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою Малиновського районного суду м.Одесй від22.01.2021року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає21.03.2021року. Розмір застави визначений на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2020 року, як запобіжний захід, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі - 500 прожиткових мінімумів для працездатної особи, тобто у розмірі 1051000 (один мільйон п`ятдесят одна тисяча) гривень, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, залишено без змін.
Прокурором у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження терміну тримання ОСОБА_5 під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», так як до вказаної дати розглянути кримінальне провадження з винесенням законного та обгрунтованого рішення не можливо, та просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 діб, у зв`язку з ризиками передбаченими ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, відповідно до ч.4, ч.5 ст.182 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, про наступне.
Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.
Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
У відповідності до п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.
Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно дост.17 Закону України № 3477-ІУ від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людики.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
Судом установлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, у тому числі, тяжких та особливо тяжких, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 22.01.2021 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 21.03.2021 року. Розмір застави визначений на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2020 року, як запобіжний захід, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі - 500 прожиткових мінімумів для працездатної особи, тобто у розмірі 1051000 (один мільйон п`ятдесят одна тисяча) гривень,, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, залишено без змін, та покладено на нього процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, які будуть перешкоджати судовому провадженню.
При вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим особи, яка скоїла тяжкий злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до восьми років, неможливість обрання в силу приписів ч.5 ст. 176 КПК України інших видів запобіжних заходів, а також що знаходячись на свободі обвинувачений, може переховуватися від суду і незаконно впливати свідків, (ч. 1 ст. 177 КПК України). Судом також враховуються дані про особистість обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, міцність соціальних зв`язків та інші характеризуючиі його дані.
Також, суд звертає увагу, що саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.
Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).
У контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини та з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_6 під вартою, абстрактні доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання підозрюваного під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст.177 КПК України не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються конкретними доказами.
В зв`язку з цими обставинами, суд вважає наявними ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, та приходить до висновку про
доцільність продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під варкою строком на 60 днів.
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Судом на підставі наданих стороною захисту документів установлено, що відомостей, які негативно характеризують ОСОБА_5 під час застосування до нього запобіжного заходу немає. Також судом установлено, що ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання у місті Одесі, що свідчить про наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Таким чином, суд вважає, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Метою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варкою обвинуваченого є забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які ще не допитані.
Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.3 ст.307 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, тому на підставі ч.3 ст. 183 КПК України йому необхідно визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 гри.
Враховуючи положення п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.7 ст. 182 КПК України обвинувачений або заставодавець має право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Викладаючи мотиви прийнятого рішення суддя, в тому числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якого суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, проте обсяг мотивування може бути різним залежно від характеру рішення, та Висновок Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008) відповідно до якої виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення. Згідно з пунктом 41 зазначеного Висновку обов`язок судів наводити підстави для Своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до практики ЄСПЛ очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може надавати кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182 , 183, 199, 369, 371-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб і строк дії ухвали суду щодо продовження строку запобіжного заходу відносно нього дійсний до 16 травня 2021 року включно.
На підставі п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України - встановити у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в перерахунку становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістьсот) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, прокурора Малиновської окружної прокуратури м.Одеси Одеської області та до Малиновського районного суду м. Одеси за першою вимогою суду;

2) не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали направити для виконання співробітникам ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала про продовження строків тримання під вартою може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1