ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/233/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000637 від 21.04.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000637 від 21.04.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Згідно ухвали продовжено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 41 (сорок один) день до 02 березня 2021 року включно, без визначення застави.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з можливістю отримання необхідного обстеження та лікування в умовах денного стаціонару лікувального закладу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 посилається на необґрунтованість та незаконність судового рішення. Вважає, що доказів на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КК України стороною обвинувачення не надано та відповідними доказами не підтверджено. Зазначає, що слідчим суддею в ухвалі не наведені жодні аргументи на спростування доводів сторони захисту про те, що більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, буде достатнім для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора. При цьому прокурор не довів суду того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде гарантувати виконання підозрюваним на час досудового розслідування процесуальних обов`язків та зможе певною мірою запобігти ризику або ризикам, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням його вільного переміщення. Наголошує, що його підзахисний 40 діб знаходився під домашнім арештом та належним чином виконував покладені на нього обов`язки. Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, яке співпадає з його місцем реєстрації, працює таксистом, на його утриманні знаходиться неповнолітня донька, 2007 року народження, яку він самостійно виховує після смерті дружини та яка після поміщення його під варту, фактично позбавлена батьківського піклування. Звертає увагу, що постановляючи ухвалу слідчим суддею не було взято до уваги , що ОСОБА_8 має бронхіальну астму з 1 річного віку та гіпертонічну хворобу з підвищенням артеріального тиску, постійно спостерігався у фахівців, отримував амбулаторне та стаціонарне лікування. Після переміщення його до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» стан його здоров`я погіршився, почастішали напади астми. Напади провокує тютюновий дим, пил, вогкість, різкі запахи у камері, де він перебуває під вартою. Таким чином, за наявності таких тяжких хронічних захворювань у підозрюваного ОСОБА_8 та прогресуючого погіршення стану його здоров`я виникає необхідність невідкладного медичного лікування, що в умовах медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не є можливим за відсутності відповідного медичного обладнання та необхідних ліків. Крім того зазначає, що станом на день подачі апеляційної скарги ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2021, якою було задоволено скаргу ОСОБА_8 , яка подана в порядку ст. 206 КПК України, щодо ненадання ув`язненому належної медичної допомоги в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», та зобов`язано уповноважених службових осіб харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганських областях та ДУ «Харківський слідчий ізолятор» направити ОСОБА_8 для проведення комплексного медичного обстеження до медичної установи, з проведенням необхідних медичних оглядів лікарів та призначенням необхідних досліджень, з урахуванням скарг на стан його здоров`я.
В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю захисника ОСОБА_9 , але за участю захисника підозрюваного - ОСОБА_7 , оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , а також прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на інших учасників провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного, корисливого, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства та вбивства близького родича потерпілого вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах (вимагання), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскацією майна,на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні. Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним, а також те, що він хоча раніше не судимий, вдівець, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , 2007 р.н., однак є ймовірність того, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний добре знайомий з потерпілим та знає його сім`ю та адресу мешкання; також існує ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що він офіційно не працевлаштований та вчинив злочин з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 , а саме того, що він підозрюється у вчиненні злочину, поєднаного із погрозою насильства та вбивства близького родича потерпілого, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також окремих громадян, зокрема життя, здоров`я, недоторканності і безпеки населення, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються матеріалам кримінального провадження, що свідчить про прийняття слідчим суддею обґрунтованого рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, яке співпадає з його місцем реєстрації, працює таксистом, на його утриманні знаходиться неповнолітня донька, 2007 року народження, яку він самостійно виховує після смерті дружини та яка після поміщення його під варту, фактично позбавлена батьківського піклування - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час вчинення підозрюваним злочину, однак не стали для нього стримуючим фактором від противоправних дій.

Доводи сторони захисту в його апеляційній скарзі стосовно незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи про наявність захворювань, що унеможливлюють перебування особи під вартою, щодо проведення якої підозрюваний має процесуальне право заявляти клопотання слідчому.

Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє суд апеляційної інстанції процесуальної можливості враховувати зазначені доводи, без їх підтвердження певними висновками експертів, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_7 та прокурор підтвердили, що сторона захисту будь-яких клопотань про призначення судово-медичної експертизи не подавали.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити захиснику та підозрюваному ОСОБА_8 , щодо наявності ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2021, якою було задоволено скаргу ОСОБА_8 , подану в порядку ст. 206 КПК України, щодо ненадання ув`язненому належної медичної допомоги в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та зобов`язано уповноважених службових осіб Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганських областях та ДУ «Харківський слідчий ізолятор» направити ОСОБА_8 для проведення комплексного медичного обстеження до медичної установи, з проведенням необхідних медичних оглядів лікарів та призначенням необхідних досліджень, з урахуванням скарг на стан його здоров`я, яка виконана адміністрацією ДУ «Харківський слідчий ізолятор», але питання бездіяльності лікарів, перебувають поза межами компетенції адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та прокурора. Однак захисники та підозрюваний не позбавлені процесуального права оскаржити цю бездіяльність лікарів в порядку КАС України.
За таких обставин, твердження захисника ОСОБА_7 про нелюдське поводження з підозрюваним та його катування не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Отже, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на потерпілого або свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення,оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження спростовують апеляційні доводи про недоведеність вищезазначених ризиків.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 п.1 ч.3, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -