Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/378/20

Номер провадження: 1-кп/511/34/21

09 червня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000019, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, але працюючого за наймом, який має середньо-спеціальну освіту, офіційно не одруженого, раніше судимого: 16 квітня 2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст. 189, 70, 75 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , маючи не погашену та не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, реалізуючи корисливий умисел на повторне відкрите незаконне заволодіння чужим майном, з метою незаконного збагачення, 05 січня 2020 року близько 13.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання в приміщенні веранди в будинку своєї співмешканки ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що його дії не є таємними, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , який прийшов до ОСОБА_10 по допомогу розібратися та увімкнути належну його сім`ї музичну колонку, та розуміючи свою фізичну перевагу на потерпілим, застосував до нього фізичне насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, а саме: штовхнув рукою потерпілого ОСОБА_9 , від чого останній впав на підлогу, а колонка випала з його рук, та відмовився на вимогу потерпілого повернути йому музичну колонку захисного кольору, вартість якої складає 251 грн. Після чого ОСОБА_6 виштовхав потерпілого за територію домоволодіння ОСОБА_10 , таким чином заволодів майном потерпілого та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на суму 251 грн.

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, кваліфікований як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково, суду пояснив, що 05.01.2020 року в обідній час до його співмешканки ОСОБА_10 прийшов ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння з колонкою в руках та попросив її увімкнути. Колонка була стара, не робоча, без кнопок та не мала ніякої цінності. При цьому ОСОБА_9 став вести з ОСОБА_10 бесіду непристойного характеру, що викликало у обвинуваченого почуття ревнощів, внаслідок чого він штовхнув потерпілого, той впав на підлогу, колонка випала у нього з рук, він її підняв та сказав потерпілому, що віддасть колонку, коли той розрахується за 30 л вина, які позичив у ОСОБА_10 . Після цього потерпілий пішов. Через декілька днів до нього приїхали працівники поліції і він добровільно видав їм колонку. Також зауважив, що колонка не належала потерпілому, а була викрадена у хлопця, прізвище якого він не знає, але поліція не захотіла в цьому розібратись.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких його батько привіз з м.Одеси музичну колонку захисного кольору, верхня панель у якої була трохи зламана, вони не знали як нею користуватися, тому він дійсно 05.01.2020 в обідній час прийшов з цією колонкою до сусідки ОСОБА_10 по допомогу. ОСОБА_10 запросила його у двір та провела у веранду, де показала як вмикати колонку. Через деякий час прийшов обвинувачений та почав пред`являти йому претензії, що колонка його, так як він нібито винен йому гроші за вино, але це не відповідає дійсності, ніякого вина він не позичав. Між ними зав`язалось спочатку словесна перепалка, яка переросла в бійку. Обвинувачений штовхнув його у груді, він впав на підлогу, а обвинувачений забрав колонку та виштовхав його за ворота. Від дій обвинуваченого у нього були подряпини на руці, порвана курточка, від проходження медичного обстеження він відмовився, до обвинуваченого претензій не має, на суворому покаранні не наполягає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надав показання, відповідно до яких він є батьком потерпілого, колонка належить їх сім`ї. Два роки вони не користувались нею, вона знаходилась на квартирі в м.Одесі, а нещодавно він привіз її до смт.Лиманське. Вони з сином не знали, як нею користуватись, а тому 05.01.2020 його син ОСОБА_9 взяв колонку та пішов до сусідки ОСОБА_10 , щоб та допомогла йому увімкнути колонку. Через 10 хвилин син повернувся без колонки, на обличчі була кров та порвана куртка. Син пояснив, що ОСОБА_6 вдарив його та забрав колонку. Він побачив як з подвір`я ОСОБА_10 вийшов ОСОБА_6 та дивися, куди йде його син. Через декілька днів син пішов до поліції та склав заяву.

10.01.2020 до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області з заявою про відкрите заволодіння чужим майном звернувся потерпілий ОСОБА_9 . Згідно витягу з ЄРДР вказана заява була внесена до ЄРДР 10.01.2020 за № 0000019 за попередньою правовою кваліфікацією ст.186 ч.1 КК України.

Відповідно до заяви від 10.01.2020 потерпілий ОСОБА_9 відмовився від судово-медичного обстеження.

16.01.2020 обвинувачений ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції колонку захисного кольору, яку забрав у ОСОБА_9 05.01.2020, про що свідчить власноруч написана ним заява.

З протоколів огляду від 16 січня 2020 року з фототаблицями, складених слідчим за участю понятих, обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 вбачається, що слідчим оглянута музична колонка захисного кольору з чорним пластиковим обідком та ручкою, яку обвинувачений ОСОБА_6 добровільно видав у присутності понятих та пояснив, що відібрав її у свого сусіда ОСОБА_9 .

Постановою слідчого від 16.01.2020 портативна музична колонка захисного кольору визнана речовим доказом та поміщена до камери схову речових доказів Роздільнянського ВП.

Вказана колонка була оглянута судом в судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження. Під час огляду було встановлено, що колонка є справною та працює.

Вартість колонки встановлена на підставі висновку товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості рухомого майна яке є речовим доказом № 1200/17/1.7-9, відповідно до якого ринкова вартість портативної музичної колонки р/в, наданої для дослідження складає 251 грн.

Згідно висновку судово-психіатричних експертів №56 від 05.02.2020 обвинувачений ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення та на час проведення експертизи будь-яким хронічним психічним розладом, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав, ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, а виявляв ознаки легкої розумової відсталості з мінімальними поведінковими розладами , що відповідає діагностичним критеріям рубрики F70.0 за МКХ 10-го перегляду, яка за глибиною та ступенем виразності не позбавляла його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати про них правильні покази, розуміти зміст підозри, показання свідків, потерпілого, приймати участь у слідчих діях та стати перед судом. На час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_6 знаходився у стані простого непатологічного алкогольного сп`яніння, при цьому його дії не були обумовлені маяченням, обманами сприйняття, афективними розладами та кількісно порушеною свідомістю, тому за своїм психічним станом він був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

З протоколу проведення слідчого експерименту з фото таблицею від 26.02.2020 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що обвинувачений на місці події розповів та показав, коли та за яких обставин вчинив злочин відносно ОСОБА_9 . За змістом протоколу ОСОБА_6 навмисно відібрав у ОСОБА_9 колонку, при цьому штовхнув потерпілого, і пообіцяв віддати її коли той розрахується за вино.

Судом також досліджені характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_6 .

Клопотань про необхідність доручення слідчому проведення додаткових слідчих дій, проведення експертиз, допиту додаткових свідків тощо не надходило. Свідок обвинувачення ОСОБА_10 судом не допитувалась у зв`язку з незабезпеченням її явки до суду по причині наявності на її утриманні двох дітей, один з яких є малолітнім, а другий - новонародженим.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено в судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обставин злочину є належними, допустимими та достовірними, і в своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про вину обвинуваченого у вчинені злочину за пред`явленим обвинуваченням поза розумним сумнівом.

Суд не приймає доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в його діях немає складу грабежу і що колонка не має вартості, оскільки під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено відповідними доказами, що обвинувачений вчинив саме відкрите викрадення майна потерпілого з застосуванням до нього насильства, що не є небезпечним для його життя та здоров`я, з корисних мотивів, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 та не спростовуються самим обвинуваченим, якій після допиту вказаних осіб фактично погодився з їх показаннями та заперечень проти них з цього приводу не висловлював. Тому суд вважає, що такі доводи обвинуваченого направленні на ухилення його від відповідальності за вчинене. Фактів на підтвердження належності колонки не сім`ї потерпілого, а іншій особі, судом не встановлено. Перебування колонки в робочому стані перевірено судом в судовому засіданні під час огляду речового доказу. Вартість колонки встановлена висновком товарознавчого дослідження , який стороною захисту не спростований.

Так, чинний КК України визначає грабіж відповідно до ст.186 цього Кодексу як відкрите викрадення чужого майна. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Потерпілий та допитаний судом свідок зазначили, що вони не перебувають в неприязних стосунках з обвинуваченим та не мають підстав його оговорювати, тому у суду не має підстав сумніватися в їх правдивості. Оскільки показання потерпілого доповнюються показаннями свідка та іншими письмовими та речовими доказами, у суду не має підстав для сумніву в правдивості їх свідчень.

Обвинувачений має непогашену судимість за вчинення грабежу, а тому вчинений ним корисливий злочин слід кваліфікувати ще й за кваліфікуючої ознакою повторності.

Таким чином, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, але працює за наймом на різних роботах, раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні цивільну дружину та двох малолітніх дітей, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, вину у вчиненому злочині визнав частково, але щиро не кається.

Так, Верховний Суд, розглядаючи справу № 759/7784/15-к в своїй постанові від 22.03.2018 розтлумачив поняття «щире каяття», зазначивши, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження щирого каяття ОСОБА_6 . Останній в судовому засіданні вину визнав тільки частково, не заперечуючи причетність до вчинення злочину, але заперечуючи фактичні обставини його вчинення та кваліфікацію, щирого жалю та осуду своєї поведінки не висловлював, спираючись на те, що таким чином намагався змусити потерпілого розрахуватись по боргах.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає наявність на утриманні ОСОБА_6 двох дітей.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Таку обтяжуючу обставину як рецидив злочину суд відхиляє, оскільки вчинення нового умисного корисного злочину є кваліфікуючою обставиною ч.2 ст.186 КК України і вже врахована судом при кваліфікації незаконних дій ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, особи винного, відсутності тяжких наслідків злочину, сприятливої позиції потерпілого щодо обвинуваченого суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, в розмірі, приближеному до мінімального, яке належить відбувати реально.

Крім того, злочин по даному кримінальному провадженню ОСОБА_6 вчинив також в період проходження іспитового строку за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.04.2019 року.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року за №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відтак, ОСОБА_6 належить призначити покарання за правилами ст.71 КК України за сукупністю вироків, при цьому суд з урахуванням обставин справи та вимог ст.71 КК України вважає за можливе до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.04.2019 року і остаточно визначити покарання з його реальним відбуванням в місцях позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

Враховуючи особу обвинуваченого, який має не зняту та не погашену судимість за вчинення грабежу, в період іспитового строку, через незначний період часу знов вчинив умисний корисливий злочин проти власності в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що обвинувачений не зрозумів суті та цілей застосованого до нього за попередній злочин покарання, на шлях виправлення не став, його ставлення до вчиненого, не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом реального відбування покарання.

Вказаний висновок суду узгоджується з досудовою доповіддю, складеною органом пробації 30.06.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , за висновком якої виправлення ОСОБА_6 не можливе без застосування покарання у виді позбавлення волі та може бути небезпечним для суспільства, у т.ч. окремих осіб. (а.к.п.109-112, т.1).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили слід залишити домашній арешт в нічний період доби. Враховуючи, що на утриманні обвинуваченого перебуває цивільна дружина та двоє дітей, один з яких є новонародженим, що обвинувачений умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту не порушував, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на тримання під вартою.

Витрати на залучення експерта відсутні, цивільні позови не заявлялись, питання речових доказів слід вирішити відповідно ст. 100 КПК України, арешт, накладений на майно скасувати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 373- 377 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість місяців).

У відповідності до ст.71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.04.2019 року у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22.00 год. до 06.00 год. ранку, за винятком знаходження на робочому місці за офіційним місцем працевлаштування або за наймом, зобов`язавши ОСОБА_6 прибувати до суду за першою вимогою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 відраховувати з моменту його фактичного затримання, після набрання вироком чинності.

Скасувати арешт, накладений ухвалю слідчого судді від 17.01.2020 року на портативну музичну колонку захисного кольору.

Речовий доказ: портативну музичну колонку захисного кольору, яка зберігається в камері схову речових доказів Роздільнянського РВП після набрання вироком суду законної сили повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Цивільний позови не заявлено. Витрати на залучення експерта відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1