Справа №523/1706/19
Провадження №1-кп/523/1193/21
УХВАЛА
про повернення обвинувального акта прокурору та
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

10 червня 2021 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акта від 30.01.2019 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0002213, внесеному до ЄРДР 22.12.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Республіки Молдова, із середньою освітою, офіційно неодруженого і непрацевлаштованого, не маючого місця реєстрації на території України, до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
05.05.2018 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси з Одеського апеляційного суду надійшли зазначений обвинувальний акт і додані до нього документи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , які за автоматизованим розподілом судових справ передані на розгляд судді ОСОБА_1 та ухвалою судді від 06.05.2021 року призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні, із залученням перекладача протягом судового провадження.

У зв`язку з неодноразовою неявкою в підготовче судове засідання потерпілої ОСОБА_7 , яка належним чином повідомлялась про дату, час і місце судового засідання та звернулася до суду з відповідною заявою про розгляд кримінального провадження за її відсутністю, суд ураховуючи з цього приводу думку інших учасників процесу та з метою дотримання розумності строків судового провадження, вирішив провести підготовче провадження за відсутністю вказаної потерпілої.

З`ясувавши у підготовчому судовому засіданні позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту та вирішення по суті внесеного нею клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши з цих же питань думку захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Отже, за наведених вимог Кримінального процесуального закону, суд в підготовчому судовому засіданні має перевірити обвинувальний акт на предмет його відповідності не тільки положень ст.291 цього закону, а й дотримання слідчим чи прокурором під час складення обвинувального акту загальних засад кримінального провадження.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури, а за ст.7 цього Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, поміж іншого, відноситься законність і диспозитивність судового провадження, та мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на ст.29 зазначеного Кодексу, кримінальне провадження здійснюється державною мовою, а сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою, а особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Зі змісту ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а згідно з п.18 ч.3 ст.42 цього ж Кодексу, підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

За приписами п.13 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом, а в силу ст.291 цього ж Кодексу, копія обвинувального акту, наряду з іншими певними процесуальними документами, має бути вручена під розписку підозрюваному.

Проте, при складенні й затвердженні наданого на розгляд суду обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ані слідчим СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , ані прокурором ОСОБА_9 , наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки розглядуваний обвинувальний акт містить лише 1-й та 2-й аркуші цього акту, які складені державною мовою і не мають підписів слідчого чи прокурора, а 3-й та 4-й аркуші, - складені російською мовою і підписані слідчим та прокурором, але підписом перекладача не завірені, що за переконанням суду, є неприпустимим та перешкоджає суду призначити такий обвинувальний акт до судового розгляду.

Крім того, як встановлено колегією суддів Одеського апеляційного суду та слідує з ухвали від 20.04.2021 року (якою попередній вирок суду в цьому кримінальному провадженні був скасований та матеріали провадження повернуті до суду першої інстанції для нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання), протягом досудового розслідування, незважаючи на не володіння обвинуваченим ОСОБА_6 українською мовою (є уродженцем республіки Молдова та її громадянином), попри вимоги останнього, перекладач у цьому кримінальному провадженні слідчим або прокурором не залучався, що обмежило реалізацію вказаною особою свого права на захист (в частині користування рідною мовою або іншою мовою, якою володіє, отримання перекладу відповідних процесуальних документів із засвідченням підписом перекладача) й віднесено означеним судом апеляційної інстанції до істотних порушень кримінального процесуального закону.
Аналогічну правову позицію підтримав Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (постанова від 29.07.2020 року, справа №331/706/19), яким зауважено на реальному забезпеченні права обвинуваченого на залучення перекладача у кримінальному провадженні та на неприпустимості перебирання його функції (прав, обов`язків та відповідальності) іншими учасниками провадження, у тому числі прокурором чи слідчим.

Разом із тим, як визначено в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику забезпечення права на захист у кримінальному провадженні» (Постанова Пленуму ВССУ від 25.09.2015 року), при розгляді кримінального провадження, учасник якого не володіє чи недостатньо володіє державною мовою, суди повинні врахувати правові позиції ЄСПЛ та право на безоплатну допомогу перекладача застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, як використовується в суді, або не розмовляє нею має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд (п.48 рішення ЄСПЛ від 28.11.1978 року у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН»). Також, з огляду на необхідність забезпечення реальності та ефективності права, гарантованого п.3 (е) ст.6 Конвенції, обов`язок компетентних органів не обмежується призначенням перекладача, а у випадку попередження їх за конкретних обставин може також розширюватися, включаючи встановлення певного контролю за належною якістю перекладу (п.п.33, 36 рішення від 30.05.1980 року про справі «Арітко проти Італії»).

ЄСПЛ також зазначає, що при оцінці справедливості судового розгляду кримінального провадження Суд розглядає провадження в цілому, а певні вимоги статті 6 Конвенції, такі як розумний строк або право на захист, можуть застосовуватись і до стадії досудового провадження (дізнання, слідства) тією мірою, якою нехтування цими обов`язковими вимогами на початку процесу може згубно вплинути на законність судового розгляду (п.36 рішення у справі «Імбріоша проти Швейцарії» від 24.11.1993 року). Хоча слідчий не має постановляти рішення про обґрунтованість «кримінального обвинувачення», вчинені ним дії безпосередньо впливають на перебіг і законність наступних стадій провадження, включно з самим судовим розглядом, а тому стаття 6 §1 може бути визнана такою, що застосовується до стадії досудового слідства, яке провадить слідчий (п.п.108-114 рішення у справі «Вера Фернандес Уідобро проти Іспанії» від 06.01.2010 року).

Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 вимогам кримінального процесуального закону, у контексті приписів ст.ст.2-3, 7, 29, 42, 68, 110, 291, 283 КПК України, за своєю сукупністю, визнані судом апеляційної інстанції істотними порушеннями вимог цього Кодексу, які унеможливлюють призначення судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси (Одеської місцевої прокуратури №4).

Наряду з наведеним, при вирішенні внесеного прокурором ОСОБА_3 клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з нижчевикладеного.

В обґрунтування внесеного клопотання прокурор ОСОБА_3 вказує на те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, а ризики, які існували в ході досудового розслідування й передбачені ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення), не відпали.

За ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 означеного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 вказаного Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 цього ж Кодексу регламентовано, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів судового провадження вбачається, що за ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до 18.06.2021 року.
За обвинувальним актом, ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років та яке згідно зі ст.12 цього Кодексу відноситься до тяжкого злочину.

Як слідує з обвинувального акту та встановлено під час підготовчого провадження, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 (з матеріалів справи та зі слів) є раніше не судимою особою та має місце тимчасового проживання в м.Одесі, але останній є громадянином Республіки Молдова, перебуває у країні понад встановлені законодавством для іноземців строки та місцем реєстрації в Україні й постійним місцем проживання в м.Одесі не забезпечений, офіційно непрацевлаштований і неодружений, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також в провадженні іншого суду м.Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням вказаної особи у скоєнні кримінально-протиправного діяння корисливої спрямованості (ч.1 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України).
Наведені обставини у контексті загрози призначення покарання в разі доведеності провини обвинуваченого ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні у виді позбавлення волі строком до шести років, частково підтверджують актуальність передбачених ст.177 КПК України ризиків, а також об`єктивно доводять існування ризиків можливого ухилення обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення внаслідок чого, станом на теперішній час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти означеним ризикам.

Оцінюючи ж доводи захисника ОСОБА_4 щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_6 не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу, суд вважає їх необ`єктивними й необґрунтованими, оскільки станом на теперішній час, запропонований стороною захисту запобіжний захід є неспівмірним з інкримінованим вказаному обвинуваченому кримінальним правопорушенням, тяжкістю висунутого йому обвинувачення та його наслідками, а доводи захисника не містять переконливих підстав застосування такого м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, що обумовить гарантії його явки до суду та належну процесуальну поведінку.

З урахуванням викладеного та зважаючи на особисті дані обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що у даному випадку суспільний інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом права до поваги зазначеної особи на його свободу.

Згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Між тим, за ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Доронін проти України» від 19 лютого 2009 року (п.63), за якою відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції, при обранні чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникти із одночасним супротивом працівникам правоохоронного органу при затриманні, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення, не уявляє собою «відповідної і достатньої» підстави.
Отже, приймаючи до уваги викладене та виходячи із визначених в обвинувальному акті обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зважаючи на характеризуючі його особу дані, суд доходить висновку про те, що на даному етапі провадження жоден із більш м`яких запобіжних заходів до означеного обвинуваченого не зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак клопотання прокурора ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Одночасно, дотримуючись справедливого балансу між інтересами суспільства і правами обвинуваченого ОСОБА_6 на особисту свободу, враховуючи положення ст.ст.8-9, ч.3 ст.183, ч.5 ст.182 КПК України та практику суду Конвенційної юрисдикції, зважаючи на характер і обставини інкримінованого обвинуваченому діяння, його майновий і сімейний стан та на наявність встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, суд вважає за необхідне одночасно визначити альтернативний вид запобіжного заходу, - заставу в цьому кримінальному провадженні у розмірі, визначеному абзацом 2 ч.5 ст.182 означеного Кодексу.
Керуючись ст.ст.2-3, 7, 26, 29, 42, 68, 177-178, 182-183, 194, 291, 314-315, 369-372, Главою 18 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт 30.01.2019 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0002213, внесеному до ЄРДР 22.12.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - повернути прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси (Одеської місцевої прокуратури №4), для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 08.08.2021 року.

Відповідно до ч.3 ст.183, ч.5 ст.182 КПК України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», визначити розмір застави, як альтернативного виду запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України, - у розмірі 40 (сорок) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90800 (дев`яносто тисяч вісімсот) гривень.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що згідно зі ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, а застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), після чого обвинувачений звільняється з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: повідомити суд про своє місце проживання та прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі м.Одеси без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

В силу ч.ч.8, 10 ст.182 КПК України, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у випадку звільнення з-під варти під заставу та якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а у разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ст.194 цього Кодексу.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виконання покладених обов`язків у разі внесення застави, закінчується 08.08.2021 року.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси та начальникові ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала в частині повернення обвинувального акта набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення, а в частині застосування запобіжного заходу (на підставі Рішення Конституційного Суду України №4рп-2019 від 13.06.2019 року) - після закінчення строку апеляційного оскарження в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1