Справа №577/289/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1010/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Суми апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 15 серпня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження №0000979 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України.

До суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою на строк 60 днів обвинуваченому ОСОБА_5 звернувся прокурор у кримінальному провадженні.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2021 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави до 24 години 15 серпня 2021 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, просила змінити обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апелянт стверджувала, що вважає обраний запобіжний захід таким, що не відповідає особі обвинуваченого та є занадто суворим по відношенню до останнього, оскільки на її думку, судом не було взято до уваги висновки про ступінь ризиків та можливості щодо запобіганню їм шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, так як сама тільки тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути достатньою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вважала, що стороною обвинувачення не було доведено ризиків, зокрема ОСОБА_5 ні від органів досудового слідства, ні суду не переховувався, перебував за місцем свого мешкання, має міцні соціальні зв`язки матір та бабусю, за якою доглядає.

Зазначала, що недоведеним є і ризик впливу на неповнолітню потерпілу, оскільки неможливо стверджувати, що саме ОСОБА_5 телефонував останній з погрозами, відповідних заяв до поліції не надходило.

Вказувала захисник і про те, що ОСОБА_5 не перешкоджав ні досудовому слідству, ні суду.

Наголошувала, що як на підставу існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається тільки на наявність попередніх судимостей, а тому враховуючи викладене захисник ОСОБА_6 вважала, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає заміні на більш м`який запобіжний захід.

До початку апеляційного перегляду від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшла заява про проведення судового розгляду у його відсутність. Від прокурора ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо розгляду апеляційної скарги без його участі, також надійшли заяви про здійснення судового розгляду у їх відсутність, а тому враховуючи, що від усіх учасників надійшли заяви, на підставі ст. 406 КПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги без участі обвинуваченого, його захисника та прокурора, у порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження №0000979 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти наведеним ризикам, оскільки ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що ризики, наведені прокурором, продовжують існувати, на що вказують наявність підозри висунутої ОСОБА_5 у скоєнні, зокрема тяжких та особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства, в тому числі сексуального відносно неповнолітньої особи, наявність непогашених судимостей, одна із яких за вбивство, а також зважаючи на суворість покарання у випадку визнання його вини, колегія суддів приходить до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що не можуть бути задоволені вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 стосовно зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 на більш м`який, оскільки вказані захисником ОСОБА_6 обставини стосовно того, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки матір та бабусю, за якою доглядає, не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки зазначених доводів не достатньо для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, та окрім іншого дані обставини існували і на час вчинення інкримінованих йому злочинів, проте не стали стримуючим фактором для ОСОБА_5 .

Твердження апеляційної скарги стосовно того, що стороною обвинувачення не було доведено ризиків, так як ОСОБА_5 ні від органів досудового слідства, ні суду не переховувався, перебував за місцем свого мешкання, не перешкоджав ні досудовому слідству, ні суду, на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки жодних обґрунтувань вказаним твердженням захисник в скарзі не навела, обмежившись загальними фразами.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 відносно того, що недоведеним є і ризик впливу на неповнолітню потерпілу, оскільки неможливо стверджувати, що саме ОСОБА_5 телефонував останній з погрозами, а відповідних заяв до поліції не надходило, то колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки зазначені твердження не є такими, що за встановлених обставин можуть бути достатніми для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Щодо тверджень апеляційної скарги ОСОБА_6 відносно того, що як на підставу існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилалась тільки на наявність попередніх судимостей, то вказані твердження не спростовують висновків суду першої інстанції про існування встановленого ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 години, 15 серпня 2021 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4