Дата документу 03.03.2021 Справа № 325/153/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/153/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/516/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Приазовського районного суду Запорізької області),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Приазовського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 8 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сулу-Курган Пахточинського району Самаркандської області, громадянин України, маючий повну середню освіту, пенсіонер, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: : АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 129 КК України у вигляді 1 місяця арешту;

- за ч. 1 ст. 345 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України, за наступних обставин.

10 січня 2020 року приблизно о 21 год. 50 хв. ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання на території домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, погрожував вбивством мисливською рушницею марки НОМЕР_1 ОСОБА_9 , у якого були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Крім цього, 10 січня 2020 року начальник сектору СРПП № 3 Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області майор поліції ОСОБА_10 спільно із поліцейським СРПП № 2 Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області сержантом поліції ОСОБА_11 , які є працівниками правоохоронного органу, перебували на добовому чергуванні в складі групи реагування патрульної поліції на службовому автомобілі Skoda-Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у форменому одязі зі спеціальними особистими жетонами, екіпіровані спеціальними засобами та вогнепальною зброєю.
10 січня 2020 року о 21 год. 39 хв. до Приазовського ВП надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_7 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 відбувається конфлікт з родичами.
В цей день о 22:00 годині на виклик за вищевказаною адресою прибув наряд поліції у складі начальника сектору СРПП № 3 Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГЕНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_10 та поліцейського СРПП № 2 Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області сержанта поліції ОСОБА_11 , до яких вийшов заявник ОСОБА_7 з гладкоствольною рушницею у руках марки МР153 № НОМЕР_3 , яку направив в бік працівників поліції.
ОСОБА_7 поводився агресивно, на законні вимоги поліцейських щодо припинення протиправних дій та залишення рушниці не відреагував. В присутності поліцейських, ігноруючи їх законні вимоги, ОСОБА_7 дослав патрон до патронника рушниці, таким чином привів рушницю у готовність до пострілу, після чого знову направив рушницю в бік працівників поліції та став висловлювати усні погрози про застосування зброї з метою вбивства працівників поліції.
Для припинення протиправних дій ОСОБА_7 майором поліції ОСОБА_10 , на підставі ст. 45 ЗУ «Про національну поліцію» були застосовані прийоми рукопашного бою, в наслідок яких ОСОБА_7 був обеззброєний, до нього застосовані спеціальні засоби - кайданки, та він затриманий.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним в частині вирішення долі належної йому мисливської рушниці.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є членом Українського товариства мисливців та рибалок, має мисливський квиток та постійно полює у відповідності до вимог чинного законодавства, він є пенсіонером за віком і полювання єдине заняття в його житті.

Він раніше жодного разу не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, тим більше за правопорушення, пов`язані з порушенням правил поводження зі зброєю.

Під час вчинення кримінального правопорушення він дійсно тримав у руках свою рушницю, що викликало у потерпілих обґрунтовані переживання за своє життя, але він не мав наміру нікому погрожувати.

Вважає, що вирішуючи долю мисливської рушниці, суд першої інстанції не взяв до уваги положення національного права та практики тлумачення й застосування положень міжнародного права, а також не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження та значну вартість мисливської рушниці при відсутності матеріальних збитків потерпілим.

За таких обставин, рішення суду про конфіскацію рушниці є неправильним, оскільки становитиме непропорційне втручання в його право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

В обґрунтування своїх висновків посилається на постанову Верховного Суду від 20 червня 2020 року № 748/1457/19 (провадження № 51-6503км19).

Просить вирок суду змінити та повернути йому мисливську рушницю МР-153, № НОМЕР_4 з патронтажем на прикладі рушниці з п`ятьма мисливськими патронами і одним патроном з маркуванням ТАНО НОМЕР_5 , які знаходяться на зберіганні у Приазовському ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі фактично не оспорюються.

Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неправильне застосування судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, оскільки приймаючи рішення з приводу речових доказів, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст. 100 КПК України та правильно вирішив долю речового доказу, вказаного в апеляційній скарзі.

Так, з резолютивної частини оскаржуваного вироку вбачається, що суд ухвалив конфіскувати в дохід держави мисливську рушницю МР-153 № НОМЕР_4 з патронтажем на прикладі рушниці з п`ятьма мисливськими патронами і одним патроном з маркуванням ТАНО 12 UKRAINE.

З огляду на п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Зі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень вбачається, що ОСОБА_7 , використовуючи мисливську рушницю МР-153 № НОМЕР_4 , погрожував вбивством потерпілому ОСОБА_9 та працівникам правоохоронного органу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Тобто мисливська рушниця МР-153 № НОМЕР_4 з патронтажем на прикладі рушниці, є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України, а відтак, суд, ухвалюючи вирок, при вирішення питання про долю речових доказів, обґрунтовано ухвалив конфіскувати вищевказану рушницю та патрони до неї, оскільки вона має безпосереднє відношення до вчинених кримінальних правопорушень.

Як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, обвинувачений ОСОБА_7 не навів будь-яких вагомих доводів для повернення йому знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, а в апеляційній скарзі таких доводів він також не зазначив.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при вирішенні долі речових доказів.

Колегія суддів не бере до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 20 червня 2020 року у справі № 748/1457/19, оскільки вказаним судовим рішенням було повернуто засудженому автомобіль саме через те, що він не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого з наведених у ній мотивів задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 8 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 345 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4