ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/76/16-к Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/72/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 22 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Люботин Харківської області, громадянку України, українку, з повного загальною середньою освітою, розлучену, непрацюючу, раніше не судиму, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців. Строк відбування покарання рахується з моменту фактичного затримання.
Згідно вироку, ОСОБА_8 04 грудня 2015 року близько 13-00 гад., будучи в стані алкогольного сп`яніння, заходячись за адресою АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_11 , діючи навмисно, протиправно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, навмисно нанесла ОСОБА_11 , 1955 року -народження, два удари дерев`яними дверцятами від тумбочки в область голови, після цього, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_8 взяла на кухні металеве відро та ним навмисно нанесла ОСОБА_11 п`ять ударів в область голови, спричинивши останньому наступні тілесні ушкодження голови: забиті рани на голові, які супроводжувалися крововиливом в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, садна - в лобній області з права, в лобній області зліва, в правій скроневій області, в лівій щелепній області, на спинці носа, крововилив - на нижньому віці правого ока, на верхньому та нижньому віці лівого ока з переходом на ліву щелепу та лобову області, які супроводжуються крововиливом у з`єднувальну оболонку лівого ока, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, крововилив над та під твердою мозковою оболонкою, крововилив під м`які мозкові оболонки в тканини головного мозку.
Закрита черепно-мозкова травма у виді забитих ран на голові, які супроводжувалися крововиливом в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, садна та крововиливи на голові, вдавлений перелом лівої тьмяної кістки, крововилив над та під твердою мозковою оболонкою, крововилив під м`які візкові оболонки та в тканини головного мозку, ускладнені в своєму перебігу розвитком гострого порушення мозкового кровообігу, явилися причиною смерті ОСОБА_11 . Закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть ОСОБА_11 .
Захисник обвинуваченої та прокурор у кримінальному провадженні подали на вирок суду апеляційні скарги.
Захисник обвинуваченої після усунення недоліків апеляційної скарги просить вирок суду скасувати, закрити кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді та вичерпанням можливості їх отримання, дослідити докази, вказані захисником та допитати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Зазначає, що посилання у вироку на показання обвинуваченої не відповідають дійсності, оскільки суддя взагалі позбавив обвинувачену надавати показання, в результаті розгляд справи відбувся без її показань. Вказане було однією з підстав для відводу головуючого. Судом встановлено, що нібито обвинувачена нанесла всього 7 ударів, але відповідно до експертизи потерпілому нанесено не менше 15 ударів в область голови. Якщо обвинувачена нанесла 7 ударів, то особа яка нанесла інші 8 не встановлена. Відповідно до протоколу огляду місця події місцем огляду є домоволодіння, тоді як суд визнав, що фактично було проведено слідчу дію огляд трупа. Вказане суперечить показання свідка ОСОБА_15 від 17.05.2017 року. У вироку не надано оцінку, що в протоколі зазначено «кістки черепа та інші кістки скелету на дотик цілі, тоді як у висновку експертизи вказано про вдавлений перелом лівої тім`яної кістки. Судом проігноровано необхідність допиту експерта ОСОБА_16 щодо цього ушкодження. Вважає, що судом спотворено дійсні показання свідка ОСОБА_15 від 17.05.2017 року, виклавши їх як показання начебто тільки огляду трупа, хоча на запитання захисника слідча відповіла, що вона проводила огляд місця події із зазначенням в ньому огляду трупа.
Суд змінив показання свідка ОСОБА_17 від 24.02.2017 року, оскільки вона повідомила, що прийшла з невісткою ОСОБА_12 о 20.30 годині, тоді як огляд місця події розпочатий о 19.30 і в протоколі в якості понятого вказана ОСОБА_12 , яка прийшла через годину.
Свідок ОСОБА_12 06.09.2017 року пояснила, що ні вона, ні свідок ОСОБА_13 участі в якості понятих не приймали, права їй не роз`яснювали. ОСОБА_13 прийшов коли труп вже був загорнутий та готовий до погрузки в автомобіль.
Свідок ОСОБА_13 19.06.2017 року пояснив, що безпосередньої участі при огляді місця події не приймав, в зазначений в протоколі час присутній не був, прав йому не роз`яснювали. Його покликали на допомогу винести труп з будинку, документ підписував коли повернувся на місце події після запрошення по телефону.
Свідок ОСОБА_14 наполягав, що заяви він 17.12.2015 року не писав. Крім того в цій заяві вказано про «дверцу от деревяной тумбочки», а не дерев`яну дошку як зазначено у вироку.
Предметом дослідження дактилоскопічної експертизи була дошка із ДСП, а не дерев`яні дверцята тумбочки. Вказує, що під час судового розгляду було встановлено, що дерев`яні дверцята були підмінені на дошку ДСП.
Показання свідка ОСОБА_14 , викладені вироку, суперечать наданим ним 24.02.2017 року. При вилученні дошки та відра понятих не було, протокол огляду не складався. Складення протоколу огляду через місяць після вилучення речей суперечить ст. 100 КПК України.
Судом проігноровані показання свідка ОСОБА_18 , про які у вироку взагалі не вказано, однак 17.05.2017 року вона спростувала показання свідка ОСОБА_19 , оскільки зустрілася з ним 5 чи 6.12.2017 року приміщенні, де лежав ОСОБА_11 . ОСОБА_19 сказав, що ОСОБА_11 впав з табурета та на підлозі окремо лежала ніжка від табурета.
Відповідно до висновків експертиз від 23.01.2016 року та 09.02.2016 року тілесні ушкодження могли бути спричинені в період з 03.12.2015 року по 07.12.2015 року.
Посилається на показання експерта ОСОБА_20 . Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 взагалі не були очевидцями подій. Вважає, що було порушено право на справедливий суд.
Судом було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи заяви ОСОБА_24 від 17.12.2015 року. Після чого в судовому засіданні 06.09.2017 року суддя не звернувся до сторони захисту щодо наявності клопотань, не звернувся до обвинуваченої щодо надання нею показань оголосив, що розгляд закінчено та перейшов до судових дебатів. Суд призначив покарання більше ніж просив прокурор. Прокурор в судових дебатах просила обрати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тоді як у вироку відображено прохання прокурора щодо особистого зобов`язання.
Прокурор до початку апеляційного розгляду відмовився від поданої апеляційної скарги, про що надав до суду відповідну письмову заяву.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, та ухвалення обвинувального вироку стосовно неї, з чим погоджується колегія суддів.
В апеляційній скарзі сторони захисту міститься клопотання про повторне дослідження доказів та допит свідків апеляційним судом. Проте колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, яка визначає умови за яких суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та може дослідити докази. Таких обставин захисником не наведено, тоді як клопотання про дослідження доказів та допит свідків обумовлене незгодою сторони захисту з прийнятим судовим рішенням і висновками суду, викладеними в цьому рішенні, що, у розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України, само по собі не є підставою для повторного дослідження обставин провадження і наявних у провадженні доказів при апеляційному розгляді.
Згідно вироку суду вина ОСОБА_8 підтверджується протоколом огляду місця події від 10.12.2015 року, в якому зафіксоване положення трупа на ліжку, результати його зовнішнього огляду та виявлені на голові трупа ушкодження. Слідчим експериментом від 23.12.2015 року, зафіксованим в протоколі та на технічному носії інформації, де обвинувачена ОСОБА_8 відтворила обставини та механізм нанесення нею потерпілому ОСОБА_11 ударів дерев`яними дверцятами від тумбочки та металевим відром, яке вона знайшла в будинку, та їх локалізацію, висновками судово-медичних експертиз № 3412-ДМ/15 від 23 січня 2016 року та № 3/3412- ДМ/16 від 09 лютого 2016 року щодо причин смерті ОСОБА_11 , постановою слідчого від 11 лютого 2016 року, в кримінальному провадженні про визнання предметів та речей в якості речових доказів, протоколом огляду предметів, висновком судово-цитологічної експертизи № 1382-Ц від 29 січня 2016 року.
Крім того, судом допитано свідків, потерпілу, експерта ОСОБА_20 . Сама обвинувачена в судовому засіданні 24.02.2017 року підтвердила, що дійсно перебувала в будинку в стані алкогольного сп`яніння та між нею і померлим виникли неприязні відносини, визнала, що наносила удари ОСОБА_11 дерев`яними дверцятами від тумбочки та відром. Але своєї провини у вчиненому злочині ОСОБА_8 не визнала, оскільки вважала, що завдала загиблому меншу кількість ударів, ніж про це вказано у висновку експерта, та її дії не могли спричинити виникнення у загиблого тяжкої травми, внаслідок якої він помер.
Доводи захисника щодо порушень при проведенні огляду є необгрунтованими. Підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення про смерть ОСОБА_11 . З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд житлового будинку, в процесі якого виявлено труп потерпілого. Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду. Фактично в даному випадку проведено огляд трупа. При цьому, огляд трупа, відповідно до ст. 238 КПК України, може здійснюватися одночасно з оглядом місця події. У протоколі зазначено, що огляд розпочато о 19.30 годині та завершено о 20.50 годині. Захисник звертає увагу, що в цей час понятих, що зазначені в протоколі ще не було. Щодо присутності понятих під час огляду трупа, то суд першої інстанції з`ясував обставини проведення слідчої дії. Потерпіла суду пояснила, що на прохання співробітників поліції вона з ОСОБА_12 прийшли до будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Для участі в огляді її син запросив свого знайомого, який проживає неподалік. Потерпіла ОСОБА_17 також підтвердила суду, що огляд трупа розпочався лише після її приходу, вона разом зі співробітниками поліції та експертом зайшла в будинок. Під час обстеження та фотографування тіла її брата вона побачила на його голові пошкодження.
Свідок ОСОБА_12 , яка зазначена в якості понятої у протоколі огляду місця події, пояснила суду, що після того, як вони прийшли розпочався огляд тіла померлого всередині будинку. Вона, ОСОБА_12 , також бачила в середині будинку тіло ОСОБА_11 , на голові якого були пошкодження у виді порізів. Потім син ОСОБА_17 разом зі своїм приятелем допомогли донести тіло загиблого до автомобіля. Через деякий час працівники поліції покликали її до службового автомобіля і вона підписала протокол, текст якого вона через поганий зір не читала, але її запевнили, що це стосується ушкоджень на тілі загиблого та того, що до їх виникнення працівники поліції не причетні.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що коли він прийшов, то побачив поряд з будинком працівників поліції, а також ОСОБА_17 і ОСОБА_12 . Після того, як тіло загорнули в простирадло, він разом з ОСОБА_25 і ОСОБА_12 виніс його з будинку автомобіля. Побачивши обличчя померлого, він впізнав в ньому чоловіка, який проживав в цьому будинку. Через деякий час його, ОСОБА_13 покликали до службового автомобіля для участі в склад протоколу, щось роз`яснили, але він вже не пам`ятає що саме, після чого він назвав своє ім`я. Після підписання протоколу він поїхав до дому.
Таким чином, з показань вказаних учасників вбачається, що огляд було розпочато після їх прибуття. Протокол підписаний понятими, зауважень під час слідчої дії ні від кого не надійшло. За результатами слідчої дії нічого не вилучалося. Крім того, огляд трупа проводився за участю спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_16 , виявлені під час поверхневого огляду ушкодження зафіксовані у протоколі. За наведених обставин, коли слідчу дію було проведено з метою фіксації факту виявлення трупу за відповідною адресою, його положення та видимих ушкоджень на ньому, не вбачається підстав для визнання протоколу огляду недопустимим доказом з підстав, вказаних захисником. З цих підстав необгрунтованими є і доводи захисника щодо невідповідності часу початку слідчої дії, вказаного в протоколі, часу про який вказали свідки, які прибули на місце.
ОСОБА_12 підтвердила суду, що вона заміжня за ОСОБА_26 , який є одним з рідних братів ОСОБА_17 та не є близькою родичкою померлого в розумінні вимог ст.3 КПК України та могла брати участь в слідчій дії в якості понятої.
Захисник звертає увагу, що під час огляду трупа не було виявлено вдавленого перелому тім`яної кістки, а навпаки зазначено, що кістки черепа та інші кістки на дотик цілі. З приводу появи на голові після огляду вдавленого перелому захисник заявляв клопотання про допит судово-медичного експерта ОСОБА_16 . Проте згідно журналу судового засідання від 06.09.2017 року захисник відмовився від допиту експерта в якості свідка. Вказана обставина жодним чином не впливає на достовірність протоколу огляду як доказу та не ставить під сумнів причини появи вдавленого перелому тім`яної кістки, оскільки огляд трупа на місці, де він був виявлений, під час слідчої дії та під час проведення судово-медичної експертизи трупа проводиться в різних умовах. Під час проведення експертиз труп досліджується більш детально. Крім того, відповідно до висновків експерта закрита черепно- мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, утворилася в строк не менш ніж за 3-4 доби і не більше 6-7 діб до моменту настання смерті, протягом яких ОСОБА_11 міг вчиняти самостійні дії (ходити, повзати і т.п.) в обмеженому обсязі, від неодноразового впливу тупих предметів з обмеженою поверхнею, індивідуальні травмуючи особливості якої не відобразились в ушкодженнях, якими могли бути дерев`яна дошка з «ДСП» і металеве відро, які були оглянуті під час проведення експертизи. Між виявленою закритою черепно-мозковою травмою і смертю ОСОБА_11 існує причинний зв`язок.
В суді першої інстанції експерт пояснив, що всі ушкодження, від яких помер ОСОБА_11 , були спричинені у швидкій послідовності в короткий проміжок часу, що підтверджуються одноманітністю їх розвитку; від застосування предметів з обмеженою поверхнею, якими могли були ребро дерев`яної дошки і металевого відра, та з достатньою силою прикладення.
Таким чином, всі ушкодження голови були спричинені ОСОБА_11 до настання смерті. Та обставина, що вони не в повному обсязі описані в протоколі огляду та не було виявлено перелому тім`яної кістки не ставить під сумнів доказового значення протоколу огляду місця події та обгрунтованості висновків експерта.
Щодо зауважень захисника з приводу співвідношення кількості нанесених ударів померлому та виявлених ушкоджень, слід вказати, що судом першої інстанції допитано експерта ОСОБА_20 , який пояснив кількість ударів, завданий по голові ОСОБА_11 , ним були зазначена у висновку за кількістю ушкоджень, виявлених на голові. Але достеменно з`ясувати скільки пошкоджень утворилось від одного удару, одне чи два або навіть більше, не виявляється можливим.
Захисник в апеляційній скарзі наводить доводи щодо порушень під час вилучення металевого відра та дерев`яної дошки у ОСОБА_14 .
Судом першої інстанції зазначено, що зі змісту заяви ОСОБА_14 від 17 грудня 2015 року вбачається, що дерев`яна дошка і металеве відро були ним надані слідчому добровільно. Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що він дійсно на прохання слідчого погодився видати предмети, якими могли наносити удари ОСОБА_11 . Він разом з працівниками поліції 17 грудня 2015 року виїхав до свого будинку, в якому знайшов лише дерев`яну дошку від тумбочки та металеве відро. Після повернення до відділу поліції він підписав заяву про те, що видав предмети з власної волі. Також свідок ОСОБА_14 підтвердив суду, що в його будинку була лише одна тумбочка, але від неї залишилася лише одна дошка, бо інші частини напевно використали для опалення в будинку.
Відро та дошка були оглянуті та визнані речовими доказами по кримінальному провадженню. Те, що протокол огляду був складений через місяць після отримання доказів не спростовує доведеності вини ОСОБА_8 . Відсутність понятих під час вилучення та огляду цих доказів, про що зазначає адвокат, не впливає на їх допустимість, оскільки ОСОБА_14 добровільно їх видав, а при складанні протоколу огляду предметів участь понятих не є обов`язковою.
Згідно з висновком судово-цитологічної експертизи № 1382-Ц від 29 січня 2016 року, за результатами дослідження металевого відра, на різних частинах зовнішньої поверхні, в тому числі поблизу дна, виявлені сліди крові, які могли утворитися від людини з групою крові якої 0 (І) з ізогемагглютінінами анті-А, анті-В, яким міг бути потерпілий ОСОБА_11 .
Щодо дошки, яка була судом оглянута, обвинувачена ОСОБА_8 , згідно вироку суду, оглядаючи дерев`яну дошку з ДСП пояснила, що це дошка саме з тієї тумбочки, яка була в кімнаті у ОСОБА_11 , але вона завдавала удари ОСОБА_11 не цією дошкою. Згідно з висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 520 від 25 січня 2016 року на поверхні дерев`яної дошко із ДСП коричневого кольору сліди рук не виявлені.
Захисник звертає увагу, що предметом дослідження дактилоскопічної експертизи була саме дошка із ДСП, а не дерев`яні дверцята тумбочки. Вказує, що під час судового розгляду було встановлено, що дерев`яні дверцята були підмінені на дошку ДСП.
Проте такі висновки захисника є голослівними, оскільки на експертизу було надано саме ту дошку, яку добровільно видав ОСОБА_14 . Останній суду пояснив, що в його будинку була лише одна тумбочка, але від неї залишилася лише одна дошка, бо інші частини напевно використали для опалення в будинку. Вказана ж дошка була надана для огляду в судовому засіданні. Обвинувачена ОСОБА_8 , оглядаючи дерев`яну дошку з ДСП пояснила, що це дошка саме з тієї тумбочки, яка була в кімнаті у ОСОБА_11 , але вона завдавала удари ОСОБА_11 не цією дошкою. У зв`язку із чим, суд першої інстанції не вважав дерев`яну дошку з ДСП належним доказом того, що саме цей предмет є безпосередньо знаряддям вчинення злочину, але такий доказ суд не виключив з загального обсягу доказів, оскільки він є одним з елементів тумбочки та вказує на параметри знаряддя, тобто тупого предмету з обмеженою поверхнею, яким були нанесені тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .
У зв`язку із наведеним, враховуючи, що ОСОБА_8 не заперечувала, що завдавала удари ОСОБА_11 дверцятами від тумбочки, а свідок ОСОБА_14 підтвердив, що підписав заяву про добровільне надання предметів, доводи захисника щодо порушень під час вилучення доказів, є безпідставними.
Крім того, свідок ОСОБА_22 підтвердив суду, що чув як обвинувачена висловлювала претензії на адресу ОСОБА_27 , а той кликав його на допомогу. Коли він зайшов в кімнату, то побачив ОСОБА_8 , яка тримала в суках дошку від тумбочки, та ОСОБА_11 на ліжку, у якого на голові була кров. Свідок ОСОБА_23 пояснювала, що почула глухі удари і забігла в кімнату, де побачила ОСОБА_8 , яка вдарила ОСОБА_11 , але чим саме, не пам`ятає. Вона відтягнула ОСОБА_8 від ОСОБА_11 і теж вдарила його кулаком в обличчя. Також свідок ОСОБА_28 пояснила суду, що бачила як ОСОБА_8 наносила удари ОСОБА_11 залізним відром, яке до того бачила при вході в будинок.
Захисник вказує, що судом проігноровані показання свідка ОСОБА_18 . Разом з тим, апеляційний суд не вбачає в цьому суттєвого порушення, яке б вплинуло на остаточні висновки суду, оскільки вказаний свідок не була безпосереднім очевидцем подій, що мали місце 04.12.2015 року. Крім того, тілесні ушкодження та причини, з яких вони настали були описані у висновках експертиз, де зазначено, що ЗЧМТ виникла від неодноразового впливу тупих предметів з обмеженою поверхнею, індивідуальні травмуючи особливості якої не відобразились в ушкодженнях, якими могли бути дерев`яна дошка з «ДСП» і металеве відро, які були оглянуті під час проведення експертизи.
Окрім зазначеного, захисник вважає, що суддя взагалі позбавив обвинувачену надавати показання, в результаті розгляд справи відбувся без її показань, а посилання у вироку на її показання не відповідають дійсності.
При перевірці вказаних доводів встановлено, що в судовому засіданні 24.02.2017 року було визначено наступний порядок дослідження доказів, а саме: допит потерпілої, допит свідків обвинувачення, дослідження письмових матеріалів провадження та допит обвинуваченої.
17.03.2017 року в судовому засіданні прийнято рішення про зміну порядку дослідження доказів та суд перейшов до дослідження письмових доказів. В подальшому були допитані свідки. В судовому засіданні 15.08.2017 року було задоволено клопотання захисника щодо виклику та допиту свідка експерта ОСОБА_16 . Проте згідно відповіді ХОБСМЕ експерт перебувала у відпустці, у зв`язку із чим не можливо забезпечити її явку до суду на 06.09.2017 року. В судовому засіданні 06.09.2017 року було допитано останнього свідка ОСОБА_12 . Відповідно до технічного запису судового запису захисник відмовився від свого клопотання про допит експерта ОСОБА_16 та від клопотання про одночасний допит свідків, просив розглянути клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи заяви ОСОБА_14 . Надалі судом порушено питання чи готова обвинувачена надати показання, тоді як захисник наполягав на розгляді його клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та зазначив, що сторона захисту відмовляється надавати показання взагалі на даний час, якщо у підзахисної до закінчення судового засідання виникне таке бажання, то вона зробить про це заяву та надасть показання. Обвинувачена підтримала захисника та пояснила, що відмовляється надавати показання взагалі. Після чого суд перейшов до розгляду клопотання сторони захисту про призначення судово-почеркознавчої експертизи в порядку доповнення судового розгляду. Ухвалою суду від 06.09.2017 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання захисника з тих підстав, що з приводу обставин складання заяви ОСОБА_14 було допитано самого ОСОБА_14 та слідчого ОСОБА_29 , а перевірка обставин отримання слідчим речових доказів не потребує спеціальних знань. Колегія суддів вважає, що таке рішення суду є обгрунтованим, оскільки допитаний ОСОБА_14 підтвердив, що він з працівниками поліції поїхав до свого будинку, де знайшов дошку та металеве відро, після повернення до відділу поліції він підписав заяву про те, що видав предмети з власної волі.
Після постановлення ухвали щодо клопотання сторони захисту суд прийняв рішення про закінчення з`ясування обставин та перейшов до судових дебатів. Разом з цим, всі сторони провадження не висловили заперечень проти цього та повідомили щодо потреби в наданні їм додаткового часу для підготовки до судових дебатів. Сторона захисту, фактично погодившись з закінченням з`ясування обставин, так і не повідомила суд про бажання обвинуваченої надати показання по справі.
З огляду на позицію захисника та обвинуваченої, які відмовилися надавати показання згідно визначеного судом порядку дослідження доказів та до закінчення судового засідання так і не змінили своєї позиції, колегія суддів не вбачає порушень з боку суду, а доводи захисника з цього приводу є неспроможними.
Захисник зазначає, що прокурор в судових дебатах просила обрати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тоді як у вироку відображено прохання прокурора щодо особистого зобов`язання. Хоч в письмовій промові прокурора і зазначено про застосування тримання під вартою до обвинуваченої, але при перевірці технічного запису судового засідання від 27.11.2017 року встановлено, що прокурор просила застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, що і відображено у вироку. При цьому долучення до матеріалів справи промови в судових дебатах в письмовому вигляді не є обов`язковим та така промова не є процесуальним документом.
Щодо призначеного судом покарання колегія суддів зазначає що, при призначенні покарання обвинуваченій, у відповідності до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судом першої інстанції врахована ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані, що характеризують особу обвинуваченої, відсутність обставин, що пом`якшують, наявність обтяжуючої покарання обставини. Судом встановлено, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. За викладених обставин призначене судом покарання є необхідним та достатнім для досягнення мети покарання.
Підстав для скасування вироку суду, закриття кримінального провадження не вбачається. Судом першої інстанції досліджені отримані докази, яким в їх сукупності надано належну правову оцінку.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачено ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення суд не встановив. Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 22 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: