Номер провадження: 11-кп/813/1534/21
Номер справи місцевого суду: 522/4976/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.4 ст.187; ст.257; ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0000301 від 16.03.2019 року,
установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року, постановленою під час судового розгляду кримінальних проваджень, був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.4 ст.187; ст.257; ч.1 ст.263 КК України, до 23.07.2021 року.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у справі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, судовий розгляд триває, підстав для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою немає.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні та прокурором не доведені жодними належними доказами та в оскаржуваній ухвалі судом не обґрунтовані.
Захисник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, проживає разом з дружиною та дітьми, які перебувають на його утриманні. Місце проживання ОСОБА_7 підтверджується договором оренди та нотаріально посвідченою заявою про реєстрацію постійного місця проживання.
На думку захисника не доведено та необґрунтовано, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризиків, на які посилається прокурор.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який погодився з захисником та просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 25.05.2021 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 23.07.2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Оскільки ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ніким не оскаржено, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, не зменшились.
Так, не погоджуючись із доводами захисника ОСОБА_8 про те, що прокурором стосовно ОСОБА_7 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.4 ст.187; ст.257; ч.1 ст.263 КК України, санкція деяких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а тому продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, може спонукати його до переховування від суду, з метою уникнення та ухилення від кримінальної відповідальності та покарання за кримінальні правопорушення, у скоєнні яких він обвинувачується.
Крім того, апеляційний суд враховує суспільно-небезпечний характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який являється громадянином іншої держави, на території України офіційної реєстрації місця проживання не має, не доведено законності його перебування на території України, що додатково підтверджує існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
Крім цього, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , в тому числі, є запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 , знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_7 іншого корисливого злочину.
Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо наявності у обвинуваченого соціальних зв`язків, зокрема наявності місця проживання в м. Одесі, дружини та двох дітей, однак, з огляду на те, що обвинувачений є громадянином іншої держави, доказів законності перебування його на території України стороною захисту не надано, а тому, на переконання апеляційного суду, родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на поведінку обвинуваченого, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що дружина та діти знаходять на утриманні ОСОБА_7 , оскільки останній не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, що свідчить про відсутність підстав вважати, що сім`я знаходиться на його утриманні.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо шляхом застосування відносно нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не встановлено підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Що стосується доводів сторони захисту про не розгляд судом питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки враховуючи доведеність існування вищезазначених ризиків, суд першої інстанції, у відповідності до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України та зважаючи на те, що інкримінований обвинуваченим злочин вчинений із застосуванням насильства, обґрунтовано не визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не було встановлено.
Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкі наслідки, завдані ними, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, ризику скоєння іншого кримінального правопорушення, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання обвинуваченому ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а суд першої інстанції вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.4 ст.187; ст.257; ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0000301 від 16.03.2019 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4