Категорія:ст. 366-1 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000144 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горохів Волинської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з вищою освітою, непрацюючий, раніше не судимий,
засуджений за ст.366-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу п`ятсот) гривень, з позбавленням права обіймати посади у митних органах строком на 3 (три) роки.
Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.
ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він, з 06.07.1999 ОСОБА_8 наказом № 22-к від 05.07.1999 прийнятий на державну службу на посаду інспектора митного поста «Устилуг» Ягодинської митниці Державної митної служби України та склав Присягу державного службовця. З 12.11.2004 переведено на посаду головного інспектора митного поста «Устилуг» Ягодинської митниці.

Посада головного інспектора митниці ДФС згідно з п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону про «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII відноситься до категорії «В» посад державної служби.

Відповідно до наказу начальника Волинської митниці ДФС України від 04.08.2017 № 469-о ОСОБА_8 07.08.2017 переведено з посади головного державного інспектора митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС.

Згідно підпункту «в» п.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці належать до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п. 1 ч. 1 ст.3 даного Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

17.01.2017 ОСОБА_8 власноручно підписав заяву, якою підтвердив, що прочитав, зрозумів та зобов`язується виконувати Правила етичної поведінки та запобігання корупції в органах ДФС, затверджені наказом ДФС від 01.12.2016 № 979.

За час проходження ОСОБА_8 служби в митних органах, ним 25.03.2016, 30.03.2017 та 13.03.2018 заповнено та подано щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування відповідно за 2015, 2016 та 2017 звітні роки, що підтверджує обізнаність останнього в процедурі подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про запобігання корупції», та обізнаність щодо відомостей, які зазначаються в деклараціях.

Таким чином, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді головного державного інспектора Волинської митниці ДФС, зобов`язаний подавати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачені Законом України «Про запобігання корупції».

Так, 30.03.2017 о 19.12 год. із застосуванням електронного цифрового підпису, отриманого в Акредитованому центрі сертифікації ключів ІДД ДФС, ОСОБА_8 з персонального комп`ютера з ІР-адресою НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https://nazk.gov.ua), подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік.

Згідно п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2016 рік, розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2016 становив 1 378 грн. Виходячи з наведеного, у декларації за 2016 рік підлягали декларуванню відомості про наявні грошові активи (у тому числі кошти, розміщені на банківських рахунках) у випадку, якщо їх сукупна вартість перевищувала 68 900,00 грн.

Так, у поданій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік ОСОБА_8 , у розділі 12 «Грошові активи» не відобразив відомості про відкриті на його ім`я рахунки в іноземній валюті в Alior Bank SA (Республіка Польща) 286244 та 466722, бухгалтерський баланс яких станом на 31.12.2016 складав, відповідно, - 199 307, 73 доларів США та 30 000 доларів США.

Станом на 31.12.2016 курс долара США Національним банком України встановлений у розмірі 27.19085800 грн за долар США.

Таким чином, в гривневому еквіваленті сукупна вартість грошових коштів розміщених на вищевказаних банківських рахунках ОСОБА_8 станом на 31.12.2016 становила 6 235 073, 92 грн.

Так, 04.01.2016 о 10.47 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Nissan Murano», д.н.з. НОМЕР_2 в`їхав на територію Республіки Польща через пункт пропуску «Зосин» (04.01.2016 о 09.48 год. по місцевому часу). Того ж дня, перебуваючи на території Республіки Польщі, у банку Alior Bank SA, відділення якого розміщене у місті Любліні за адресою: вул. Краківське передмістя, 60, 20-002, ОСОБА_8 відкрив на своє ім`я рахунок НОМЕР_3 в доларах CШA та вніс на нього грошові кошти у сумі 180 000 доларів США та о 21.43 год. повернувся в Україну

02.05.2016 о 10.58 год. ОСОБА_8 за кермом автомобіля Nissan Murano, д.н.з. НОМЕР_2 в`їхав на територію Республіки Польща через пункт пропуску «Зосин» (о 10.53 год. по місцевому часу). 02.05.2016, перебуваючи на території Республіки Польща, ОСОБА_8 вніс на належний йому рахунок НОМЕР_3 у банку Alior Bank SA 79 600 доларів США та о 22.47 год. повернувся в Україну.

08.09.2016 о 10.40 год. ОСОБА_8 за кермом автомобіля Infiniti QX56, д.н.з. НОМЕР_4 в`їхав на територію Республіки Польща через пункт пропуску «Зосин» (08.09.2016 о 10.09 год. по місцевому часу). 09.09.2016, перебуваючи на території Республіки Польща, ОСОБА_8 оформив строковий депозит та здійснив перерахування 30 000 доларів США з рахунку НОМЕР_3 на рахунок НОМЕР_5 у вищевказаному банку та о 18.38 год. повернувся в Україну.

Станом на 31.12.2016 року вказаний депозит закритим не був.

31.12.2016 вказаним банком було здійснено стягнення періодичних виплат, а саме: основної плати за картку у розмірі 1,20 доларів США після чого бухгалтерський баланс рахунку НОМЕР_3 складав 199 307,73 доларів США.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що відомості про грошові активи, у вигляді коштів, розміщених на його банківських рахунках у банку Alior Bank SA (Республіка Польща) необхідно буде відображати у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, усвідомлюючи що 26.04.2015 вступив в дію Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014, у зв`язку з чим почне працювати система подання та оприлюднення відповідно до даного Закону, декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також, усвідомлюючи відсутність у нього законних підстав набуття вказаних активів, вирішив приховати їх наявність.

Так, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що відомості про наявні в нього станом на 31.12.2016 грошові активи, у вигляді коштів, розміщених на банківських рахунках у банку Alior Bank SA (Республіка Польща), відкритих на його ім`я, мають бути зазначені в декларації, діючи з прямим умислом, у порушення положень п. 8 ч.1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», вніс завідомо недостовірні відомості у подану ним 30.03.2017 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік, не відобразивши відомості про наявні кошти, розміщені на банківських рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_5 відкритих на його ім`я в Alior Bank SA (Республіка Польща), у сукупному розмірі 229 307,73 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 31.12.2016 становить 6 235 073,92 грн.

Відповідно до абзацу 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 30.03.2017 становив 1600 грн. Таким чином, відомості, які подані ОСОБА_8 в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про з запобігання корупції» за 2016 рік, відрізняються від достовірних на суму 3 896,9 прожиткові мінімуми для працездатних осіб.

Таким чином, ОСОБА_8 , будучи суб`єктом декларування, умисно подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік.

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_8 , будучи суб`єктом декларування, повторно, подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції» за 2017 рік, за таких обставин.

Так, 13.03.2018 о 09.03 год., із застосуванням електронного цифрового підпису, отриманого в Акредитованому центрі сертифікації ключів ІДД ДФС ОСОБА_8 з персонального комп`ютера з ІР-адресою НОМЕР_6 , за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, буд. 4, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https://nazk.gov.ua), подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції», за 2017 рік.

Згідно п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про наявні грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2017 рік, розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2017 становив 1 600 грн. Відповідно, у декларації за 2017 рік підлягали декларуванню відомості про наявні грошові активи (у тому числі кошти, розміщені на банківських рахунках) у випадку якщо їх сукупна вартість перевищувала 80 000,00 грн.

У поданій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік ОСОБА_8 , у розділі 12 «Грошові активи» не відобразив відомості про рахунки в іноземній валюті відкриті на його ім`я в Alior Bank SA (Республіка Польща) 286244 та 657003 бухгалтерський баланс яких станом на 31.12.2017 складав відповідно 8 943,64 доларів США та 100 000 доларів США.

Станом на 31.12.2017 курс долара США Національним банком України був встановлений у розмірі 28.06722300 грн за долар США.

Відповідно, в гривневому еквіваленті сукупна вартість грошових коштів розміщених на банківських рахунках ОСОБА_8 становила 3 057 745,43 грн.

Так, обставини відкриття 04.01.2016 на території Республіки Польщі, у банку Alior Bank SA, у місті Любліні за адресою вул. Краківське передмістя, 60, 20-002, ОСОБА_8 рахунку НОМЕР_3 в доларах CШA та внесення на нього грошових коштів у сумі 180 000 доларів США та 02.05.2016 внесення на рахунок НОМЕР_3 у банку Alior Bank SA 79 600 доларів США описані вище.

Окрім того, 26.11.2017 о 11.00 год. ОСОБА_8 за кермом автомобіля Nissan Murano, д.н.з. НОМЕР_2 в`їхав на територію Республіки Польща через пункт пропуску «Зосин» (26.11.2017 о 10.17 год. по місцевому часу). 27.11.2017, перебуваючи на території Республіки Польща, оформив строковий депозит у Alior Bank SA (Республіка Польща) та здійснив перерахування 100 000 доларів США з рахунку НОМЕР_3 на рахунок НОМЕР_7 у зазначеному банку та о 23.55 год. повернувся на територію України.

Станом на 31.12.2017 вказаний депозит закритим не був.

31.12.2017 банком Alior Bank SA було здійснено стягнення періодичних виплат, а саме: основної плати за картку у розмірі 1,44 доларів США, після чого бухгалтерський баланс рахунку НОМЕР_3 складав 8 943,64 доларів США.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що відомості про наявні в нього станом на 31.12.2017 грошові активи, у вигляді коштів, розміщених на банківських рахунках у банку Alior Bank SA (Республіка Польща) мають бути зазначені в декларації, діючи з прямим умислом, у порушення положень п.8 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції», у поданій ним 13.03.2018 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за 2017 рік, вніс завідомо недостовірні відомості, не відобразивши відомості про наявні кошти, розміщені на банківських рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_7 , відкритих на його ім`я в Alior Bank SA (Республіка Польща) у сукупному розмірі 108 943,64 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 31.12.2016 становить 3 057 745,43 грн.

Відповідно до абзацу 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 13.03.2018 становив 1 762 грн. Таким чином, відомості, які подані ОСОБА_8 в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», відрізняються від достовірних на суму 1 735,4 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

ОСОБА_8 , будучи суб`єктом декларування, умисно подав завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за 2017 рік.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у поданні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ст.366-1 КК України.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить вирок суду скасувати, а справу закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою. Посилається на те, що на час постановлення вироку була чинною ст.366-1 КК України, однак рішенням Конституційного Суду України, крім іншого, вказану статтю визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що заповнення декларації за 2016-2017 роки ОСОБА_8 довірив знайомому-експерту в цій галузі, при цьому вказана особа проводила декларування з іншого комп`ютера, при цьому для їх подання ОСОБА_8 надав усі дані та електронний цифровий підпис. Вказує, що ОСОБА_8 не сумнівався у правильності поданих декларацій та не задумувався хто нестиме відповідальність за можливі помилкові дії. Також зазначає, що контроль та перевірка декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі достовірності та повноти відомостей, належать до виключеної компетенції НАЗК. Крім того, обвинувальний акт складений 18.09.2019 та надісланий до суду 24.09.2019, тобто поза межами процесуальних строків. Просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основані доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та частково визнали апеляційну скаргу сторони обвинувачення, і просили скасувати вирок суду, а провадження закрити, прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення зі змінами підтримав, при цьому заперечив апеляційну скаргу сторони захисту та просив скасувати вирок суду і закрити провадження у справі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу прокурора зі змінами слід задовольнити повністю з таких підстав.
Відповідно до ч.2, 3 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що на час вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ст.366-1 КК України була чинною згідно із Законом №1700-УІІ від 14.10.2014 (із змінами, внесеними Законом №1022-VIII від 15.03.2016). Станом на момент повідомлення ОСОБА_8 про підозру і вручення йому обвинувального акта та ухвалення судом першої інстанції вироку від 11.08.2020, ст.366-1 КК України діяла з урахуванням змін, внесених до неї Законом № 1774-VIII від 05.12.2016.
27.10.2020 рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 (справа №1- 24/2020(393/201), на момент перегляду зазначеного вироку суду апеляційним судом, ст.366-1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).
Указане рішення Конституційного Суду України набрало законної сили 27.10.2020.
Окремого закону, яким би скасовувалась кримінальна відповідальність за діяння, передбачені у ст.366-1 КК України, законодавцем прийнято не було.
Разом з тим, рішення Конституційного Суду України № 13-р/2020 (Справа № 1- 24/2020(393/201) від 27.10.2020 потягло за собою втрату чинності ст.366-1 КК України, що у свою чергу виключає можливість правозастосування цієї норми.
Відповідно до ст.151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Виходячи з положень ст.152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Стаття 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» також передбачає, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За змістом ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 ст.2 КК України визначено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

За частиною 1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно з положеннями ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Системне й телеологічне тлумачення зазначених правових норм дає підстави зробити висновок, що діяння може вважатися кримінальним правопорушенням лише за умови, якщо воно визнається таким чинною нормою Особливої частини КК України. Втрата такою нормою чинності тягне неможливість її застосування до діянь, які раніше визнавалися злочином. При цьому в разі ухвалення в подальшому нового закону, який знову визнає відповідне діяння кримінально караним, такий закон не матиме зворотної дії з огляду на наведені положення ст. 58 Конституції України та ст.5 КК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року (справа № 0306/7567/12, провадження № 13-73кс19), зазначила, що особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК України, тоді як втрата чинності нормою Особливої частини КК України означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність. Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні. Отже, дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК України, що встановлювала цю відповідальність.

Хоча чинний кримінальний процесуальний закон не містить такої підстави для закриття кримінального провадження як визнання норми закону, якою встановлюється кримінальна відповідальність, такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), однак така необхідність вбачається з наведених вище висновків про юридичні наслідки ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, що є аналогічними наслідкам набрання чинності законом, яким скасовується кримінальна караність діяння. Відповідно, у разі втрати нормою закону про кримінальну відповідальність чинності через її невідповідність Конституції України, кримінально-правові наслідки для особи не настають.

Отже, порівнюючи такі правові явища як втрата чинності норми закону у зв`язку з визнанням її неконституційною та набрання чинності закону, яким скасовується кримінальна відповідальність, можна вважати, що за своїми наслідками вони є тотожними.
За змістом ст.9 КПК України (принцип законності кримінального провадження) під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно вимог ч.1 ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Оскільки існують підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України, тому відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п.24 ст.3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги захисника.
Проведення розгляду апеляційних скарг, відповідно до яких суд має встановити чи винуватий обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає покаранню за його вчинення не відповідатиме вимогам законності.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що в даному випадку наявні усі необхідні підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, (з визнанням Конституційним Судом України ст.366-1 КК України такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), тому вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 417, 284 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити повністю.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Кримінальне провадження №0000144 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України закрити на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді