Ухвала
Іменем України
15 березня 2021 року
м. Київ
справа № 195/165/21
провадження № 51- 1260 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року та ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року,
встановив:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку у зв`язку з порушеннями норм Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та визнати протиправною і незаконною бездіяльність слідчого Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області. Скаргу просить розглянути з його участю в режимі відеоконференції.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого ОСОБА_5 , Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у несвоєчасному розгляді його клопотання від 23 січня 2021 року, поданого в порядку ст. 220 КПК.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, на підставі ч.4 ст. 399 КПК, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.
ОСОБА_4 не погодившись із рішеннями суду першої й апеляційної інстанцій, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на необґрунтованість і невмотивованість судових рішень з огляду на недотримання вимог статей 1, 2, 7, 10, 22, 23, 24, 55, 56, 220, 303, 307 КПК, не врахування судами положень статей 1 3, 4, 6, 8, 9, 19, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 42, 55, 56, 92, 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», положень статей 26, 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, ст.6 Договору про Європейський Союз, практику Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ та рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2017 року, положення ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.3 ст.307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Крім того, частинами 2 і 3 ст.309 КПК передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

При цьому, згідно із положеннями ч.3 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів, ухвала слідчого судді стосується безпосередньо відмови у задоволенні скарги набездіяльність слідчого Томаківського відділення поліції Нікопольського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у несвоєчасному розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК.
Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
З урахуванням наведеного, суддя апеляційного суду розглянувши матеріали за апеляційною скаргою, обгрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що стосується саме несвоєчасного розгляду клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК, окрім ухвал про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про відмову у відкритті провадження за скаргою чи про повернення скарги.
У силу ч.4 ст.399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційної суду, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання у скарзі ОСОБА_4 про здійснення судового провадження за касаційною скаргою з його участю в режимі відеоконференції, не може бути вирішено в даному провадженні, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції у разі відкриття касаційного провадження за скаргою та при підготовці кримінального провадження до касаційного розгляду.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року та ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3