Провадження № 11-кп/824/2117/2021 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0007114 від 12.07.2014 за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, представника потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року,

встановила:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого незакінчену вищу освіту, розлученого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,засуджено:

за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці;

за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі;

за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці;

на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII) зараховано ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у період з 12 липня 2014 до 15 лютого 2018 року.

цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 7 586 гривень 40 копійок в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди;
цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_11 задоволено в частково, стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 45 211 гривень 71 копійок в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди;
вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_11 наприкінці травня 2014 року, перебуваючи в місті Донецьку, у невстановленої слідством та судом особи безоплатно, без передбаченого законом дозволу, придбав нарізну вогнепальну зброю пістолет зразка 1930-33 р.р. конструкції Токарева (ТТ) № ЧД 1319 калібру 7,62х25 мм, а також не менше 14 патронів калібру 7,62х25 мм до нього, які є бойовими припасами.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 , без передбаченого законом дозволу, переносячи при собі вищевказану вогнепальну зброю та бойові припаси, перевіз їх з міста Донецька до міста Києва, де став зберігати також без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 .
11 липня 2014 року, приблизно о 22 год. 00 хв., продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 поклав собі в сумку вказану вогнепальну зброю - пістолет конструкції Токарева (ТТ) разом з двома магазинами до нього, спорядженими бойовими припасами патронами калібру 7,62х25 мм, в кількості не менш ніж 14 шт., після чого незаконно переніс їх при собі в зазначеній сумці з квартири АДРЕСА_3 в двір будинку АДРЕСА_4 , де продовжив носити при собі без передбаченого законом дозволу приблизно до 01 год. 00 хв. 12 липня 2014 року.
Крім цього, 12 липня 2014 року, приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_11 , незаконно зберігаючи при собі в сумці нарізну вогнепальну зброю пістолет зразка 1930-33 р.р. конструкції Токарева (ТТ) № ЧД 1319 калібру 7,62х25 мм, споряджений патронами відповідного калібру, знаходячись неподалік торгівельного кіоску поряд з будинком АДРЕСА_4 , намагаючись викликати автомобіль таксі, отримав пропозицію раніше незнайомого ОСОБА_13 , що стояв неподалік і чув, як ОСОБА_14 викликав таксі для свого знайомого на АДРЕСА_5 , підвезти його до місця призначення на автомобілі ОСОБА_8 , який також знаходився поряд.
Погодившись на вказану пропозицію, ОСОБА_11 сів на заднє пасажирське сидіння автомобіля ВАЗ-21124, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_8 сів за кермо, а ОСОБА_13 на переднє пасажирське сидіння. Після цього ОСОБА_11 вказав адресу, до якої йому потрібно прибути, а саме до дитячо-юнацької футбольної школи «Динамо», розташованої по вул. Салютній, 35 в місті Києві, біля повороту на вул. Муромська та на вказаному автомобілі всі перелічені особи вирушили в напрямку вул. Салютної в місті Києві.
В процесі руху, після того як ОСОБА_8 проїхав повз необхідний поворот, у ОСОБА_11 виникло враження, що його навмисне везуть до лісу з метою вчинення проти нього протиправних дій.
ОСОБА_11 попросив ОСОБА_8 , який перебував за кермом, зупинити автомобіль.
Після того, як автомобіль припинив рух та зупинився на узбіччі проїжджої частини дороги навпроти будинку № 11-А по вул. Салютній в м. Києві, приблизно о 01 год. 15 хв. 12 липня 2014 року, ОСОБА_11 здійснив хаотичні постріли в зазначеній вище машині та пішов з місця події додому.
Одна з куль влучила ОСОБА_13 в скроневу ділянку голови справа, спричинивши останньому, згідно висновку експерта № 2316 від 13 жовтня 2014 року, тяжке тілесне ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного проникаючого кульового поранення голови: вхідна рана в скроневій ділянці справа, вихідна рана в скронево-тім`яній ділянці зліва; багатоуламковий перелом кісток черепа (лобної, скроневої, тім`яної, потиличної); крововиливи під тверду (субдуральні гематоми) мозкову оболонку в лобно-тім`яної-скроневих ділянках з обох сторін; крововиливи під м`яку мозкову оболонку в області обох півкуль головного мозку; внутрішньомозкова гематома правої скронево-тім`яної ділянки; ділянки забою-розчавлення лівої півкулі головного мозку, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть потерпілого ОСОБА_13 .
Інша куля влучила ОСОБА_8 в правий плечовий суглоб, внаслідок чого ним було отримане, згідно висновку експерта № 1512/Е від 14 жовтня 2014 року, легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді вогнепального наскрізного поранення правого плечового суглоба: вхідний отвір забійна рана задньої поверхні суглоба округлої форми розміром приблизно 1x0,5см, вихідний отвір забійна рана передньої поверхні суглоба округлої форми розміром приблизно 1x0,5см.
У подальшому, 12 липня 2014 року, приблизно о 07 год. 00 хв., ОСОБА_11 виніс вогнепальну зброю пістолет конструкції Токарєва (ТТ) та 10 патронів, що є бойовими припасами, з квартири АДРЕСА_3 та залишив на подвір`ї прибудинкової території біля вказаного будинку. Пістолет в подальшому було закопано на тій же території невстановленою особою.
12 липня 2014 року о 12 год. 00 хв., під час проведення огляду місця події працівниками Шевченківського РУ ГУ МВС в м. Києві під шаром ґрунту на прибудинковій території поряд з будинком АДРЕСА_5 виявлено та вилучено пістолет конструкції Токарева (ТТ) та патрони в кількості 10 шт.
Зазначені дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що судом було невірно оцінено досліджені в ході судового розгляду докази та, як наслідок, прийнятий невірний висновок щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення поставленого у вину ОСОБА_11 . На переконання апелянта, не можуть бути прийняті до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_11 надані ним в судовому засіданні в частині того, що він здійснював постріли з пістолету з метою самозахисту, оскільки будь-яких об`єктивних даних щодо загрози обвинуваченому з боку потерпілих суду не надано, потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він та ОСОБА_13 будь-яких дій щодо обвинуваченого не здійснювали, а сама поведінка обвинуваченого, після вчинення кримінального правопорушення спростовує його показання в цій частині, оскільки він безпосередньо після події до правоохоронних органів не звертався, а прибувши додому, одразу закопав пістолет та виправ одяг в який він був одягнений під час вчинення правопорушення. Вважав, що показання обвинуваченого не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони свідчать про бажання останнього уникнути відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення. Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, на думку апелянта, вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України доведена повністю під час досудового розслідування та дослідженими в ході судового провадження доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 , які безпідставно, на думку прокурора, були відхилені судом присяжних. Вважав, що дані показання узгоджуються, як між собою, так і з іншими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження. Також вина обвинуваченого підтверджується й доказами зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду, зокрема протоколами слідчих (розшукових) дій, висновками експертів. Зауважив, що в діях обвинуваченого наявний саме прямий умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілих, який виник з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, що стверджується і показаннями самого обвинуваченого наданих ним в судовому засіданні, а також даними ним під час проведення судово-психіатричної експертизи, відповідно до яких, в машині виник конфлікт з приводу того, що потерпілі їхали не за адресою вказаної обвинуваченим. Просив вирок скасувати в частині зміни правової кваліфікації та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. Визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Вирок в частині засудження ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

В апеляційній скарзі представник потерпілих указав на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник потерпілих указав, що оскаржуваний вирок не містить формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, що є безумовною підставою для його скасування. Також, на переконання апелянта, оскаржуваний вирок є невмотивованим та містить суттєві протиріччя. Зокрема указав, що суд присяжних кваліфікуючи дії ОСОБА_11 за ст. ст. 121, 125 КК України належним чином не мотивував своє рішення. Задовольняючи позовні заяви потерпілих частково вдався до формального переліку статей закону, при цьому своє рішення належним чином не мотивував, а залишаючи без задоволення вимоги потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_11 моральної шкоди завданої внаслідок протиправних дій останнього не зазначив причин та мотиви прийнятого рішення. Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження на переконання апелянта, полягає в тому, що судом присяжних помилково була надана оцінка пост кримінальній поведінці обвинуваченого, яка свідчить про те, що після вчинення кримінального правопорушення він не вжив будь-яких заходів щодо повідомлення правоохоронних органів про вказані події, а навпаки намагався приховати сліди вчинення ним протиправних дій. Поряд з цим, апелянт вважав, що надані докази стороною обвинувачення прямо указують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні постановлених йому у вину кримінальних правопорушень, однак судом присяжних даним доказам надана невірна оцінка, а частина взагалі не взята до уваги. Звернуто увагу апелянтом також і на неврахування судом присяжних вимог ст. 23 ЦК України, а відтак неправильне вирішення цивільних позовів потерпілих. Вважав, що оскільки потерпілому ОСОБА_8 внаслідок протиправних дій обвинуваченого було завдано фізичні та душевні страждання доцільним є стягнення на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, а потерпілій ОСОБА_9 , яка внаслідок протиправних дій обвинуваченого втратила чоловіка та понесла психологічні страждання доцільним є стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень. Поряд з цим, апелянт вважав, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 судом присяжних належним чином не враховано ступніть тяжкості вчинених ним злочинів, даних що характеризують особу обвинуваченого, а також відношення останнього до вчиненого. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років; за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 12 липня 2014 року до 15 лютого 2018 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_11 на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 7 586,40 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Позовні вимоги ОСОБА_9 задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_11 на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 45 211,71 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. Обрати ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_11 указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, на думку апелянта, суд присяжних прийшов до помилкового висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України. Вважав, що у ході судового провадження було доведеним те, що на місці події останній діяв в межах необхідної оборони. Наведене стверджується як його показаннями, які судом присяжних були прийняті у якості доказу, так і іншими доказами, зокрема встановленою локалізацією отворів від пострілів, яка підтверджує їх хаотичний характер. Наведене, на переконання ОСОБА_11 , свідчило про необхідність його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.36 КК України. На обґрунтування цього твердження апелянт звернув увагу на те, що раптовість, непередбачуваність та агресивність нападу на нього групи осіб стала підставою для застосування зброї. Та обставина, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів щодо прямого умислу обвинуваченого направленого на заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілих, а усі сумніви, відповідно до ч.4 ст.17 КПК України, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, на переконання ОСОБА_11 , свідчать про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Просив вирок змінити, визнати його невинуватим та виправдати за відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень. Відмовити у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, який подану прокурором апеляційну скаргу підтримав, також підтримав апеляційну скаргу представника потерпілих та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку представника потерпілих та потерпілих, які подану представником потерпілих апеляційну скаргу підтримали, також підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували щодо апеляційної скарги обвинуваченого, думку обвинуваченого та його захисника, які подану обвинуваченим апеляційну скаргу підтримали та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих, обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих, обвинуваченого підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів та інші дані.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Зокрема, мотивувальна частина оскаржуваного вироку не містить формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Крім того, з мотивувальної частини вироку незрозуміло чи судом взагалі викладено формулювання обвинувачення, яке було встановлено судом першої інстанції, вирок не містить мотивів зміни обвинувачення та підстав визнання судом частини обвинувачення необґрунтованою.
Аналіз мотивувальної частини вироку дає підстави стверджувати те, що у вироку викладено певні обставини вчинення злочину. Проте, щодо цих обставин судом зазначено, що ці дії органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України. Таке викладення обставин вчинення злочину фактично робить неможливим з`ясування того, як суд першої інстанції сформулював обвинувачення, яке ним було визнано доведеним.

Колегія суддів вважає, що порушення положень КПК України, які стосуються вимог до мотивувальної частини обвинувального вироку в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним призвели до порушення права обвинуваченого на захист, яке гарантоване ст. 20 КПК України та п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На думку колегії суддів, ці порушення вимог КПК України перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому колегія суддів визнає їх істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. За наявності зазначених вище істотних порушень вимог кримінального процесуального закону вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року щодо ОСОБА_11 не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки сутність допущених судом першої інстанції порушень вимог КПК України позбавляє суд апеляційної інстанції можливості постановити своє рішення у даному провадженні і є безумовною підставою для скасування вироку.

Із урахуванням викладеного, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року щодо ОСОБА_11 не може вважатись законним, обґрунтованим і вмотивованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів зважає на те, що судом першої інстанції обвинувачення, яке судом визнано доведеним, сформульовано не було, що унеможливлює ухвалення апеляційним судом рішення у даному кримінальному провадженні по суті, оскільки за цих обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості сформулювати обвинувачення у вчиненні обвинуваченим злочину, яке визнано судом доведеним. Це вказує на необхідність призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути зазначені порушення, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора, представника потерпілих та обвинуваченого, у тому числі встановити форму вини, мотиви, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень та в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, представника потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року щодо ОСОБА_11 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4