Справа № 453/80/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/386/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 18.02.2021 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:
вироком Сколівського районного суду Львівської області від 18.02.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу ухвалено не обирати.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_9 такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_9 до вступу вироку у законну силу ухвалено не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 та з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 5 000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення моральної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Вирішено питання з речовими доказами, судовими витратами та арештованим майном.

За вироком суду, Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 11.03.2020 року, близько 23 год. 30 хв., перебуваючи в с. Погар, Сколівського району Львівської області, діючи за попередньою змовою групою осіб, таємно, протиправно проникли на територію володіння, яке належить потерпілому ОСОБА_6 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна та привласнення його, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно від оточення, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли в господарське приміщення, яке розташоване на території вище згаданого домогосподарства,- викрали бензопилу марки «Stihl 180» та гайкові ключі у кількості 13 штук загальною вартістю 1905, 40 гривень , дві бензопили марки «Алтай» вартістю 550 гривень кожна, електричний шуруповерт марки «Eltos» ДЭ-870 вартістю 600 гривень, шліфувальну машинку марки «Hitachi» SV13YB вартістю 3000 гривень, зварювальний апарат марки «Дніпро-М» MIG/MMA Dnipro-M MG-16 вартістю 7000 гривень.

Після цього, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 поскладали вище вказані речі у сумки та вийшли з господарського приміщення, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 13 605, 40 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , групою осіб вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою, поєднане з проникненням в інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України..

Потерпілим ОСОБА_6 01.02.2020 року, в особі свого представника адвоката ОСОБА_7 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,- про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі по 10 000 грн. із кожного обвинуваченого та 10 000 гривень- солідарно витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із даним вироком суду, представник потерпілого подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити вирок Сколівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2021 року в частині задоволення цивільного позову, а саме :

- Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент. № НОМЕР_1 моральну шкоду по 10 000 (десять тисяч) грн. з кожного.

- Стягнути з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент. № НОМЕР_1 солідарно витрат на правову допомогу в сумі - 10 000 грн. (десять тисяч) грн.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник потерпілого зазначає, що судом при розгляді даної справи застосовано положення ч.3 ст. 349 КПК України, визначено спрощений порядок дослідження доказів, не з`ясувавши вини кожного обвинуваченого (відповідача) в даній справі та невірно застосовано солідарне стягнення моральної шкоди із зменшенням її стягнення, що є не припустимим.

Жодного клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачами по даній справі та їхнім захисником в судовому засіданні не заявлялись, а відтак суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та самовільно без клопотання іншої сторони зменшив витрати на правничу допомогу які належним чином підтвердженні в судовому засіданні.

Окрім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що потерпілий ОСОБА_6 являється інвалідом II групи, крім його пенсії по інвалідності він займається деревообробними (столярними) роботами, що являється його джерелом доходу, дана крадіжка нанесла потерпілому значну шкоду, він був змушений купувати новий столярний інструмент, просити допомоги у своїх дітей на відновлення інвентаря, певний час не міг працювати по спеціальності в зв`язку із відсутністю інструменту.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, направив апеляційному суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, в запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог. А вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинувачених, прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КПК України за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється, які, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано по ч.3 ст. 185 КК України., так само , як і призначенне ним покарання.

Щодо цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено, що упродовж кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, злочином потерпілому ОСОБА_6 було спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях через звернення в правоохоронні органи, проведення слідчих дій та негативних переживань, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги заперечення сторони обвинувачення щодо розміру завданої моральної шкоди потерпілому, а також положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, правильно оцінивши обставини справи, дійшов вірного висновку, що до відшкодування підлягає моральна шкода в розмірі 5000 грн. і яка має бути солідарно стягнена з обох обвинувачених. Дана сума моральної шкоди є необхідною і достатньою для відшкодування моральних страждань, спричинених негативними переживаннями потерпілого, що, в свою чергу відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру моральної коди, що підлягає стягненню.

Пунктом 1 частини 1 статті 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У правовому висновку ВП ВС, який міститься у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Потерпілий надав суду першої інстанції копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги, сформованого адвокатом ОСОБА_7 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 01/2021 від 13.01.2021 року, копію акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 01/2021 від 13.01.2021 року та копію квитанції прибуткового касового ордеру даного адвоката на суму 10 000 гривень.

Однак, в матеріалах справи відсутні договір про надання правової допомоги, в якому, відповідно до статті 30 ЗУ «Про адвокатуру», має бути визначено розмір гонорару адвоката, а також конкретизовано, у якій справі адвокат уповноважений представляти інтереси клієнта.

Відтак, колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що оскільки адвокат ОСОБА_7 у даній справі приймав участь, то з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 слід стягнути суму витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 гривень солідарно, що буде достатнім і обґрунтованим розміром для відшкодування витрат потерпілого на правову допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сколівського районного суду Львівської області від 18.02.2021 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4