Справа № 740/586/21
Провадження № 1-кс/740/805/21
УХВАЛА

14 липня 2021 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2021 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови слідчого у кримінальному провадженні начальника відділення слідчого відділу Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 від 26 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 30 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, яку мотивував тим, що з постановою про закриття кримiнального провадження не погоджується, оскiльки вважає проведене досудове розслідування неповним, а висновок слідчого передчасним.

Вказує на те, що у викраденні малолітньої ОСОБА_6 були причетнi п`ять осiб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та троє невстановлених осiб чоловічої статі. Водночас, окрім допиту свiдка ОСОБА_8 , слiдчим не проведено заходів забезпечення кримiнального провадження та жодної слідчої (розшукової) дiї, спрямованої на встановлення інших спiвучасникiв вчинення кримiнального правопорушення.

Всупереч вимогам ст. 96 КПК України слiдчим не з`ясовано достовірність показань свiдка ОСОБА_8 ; в порядку ст. 159-166 КПК України не отримано дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів, що знаходяться у операторів мобільного зв`язку, для встановлення абонентів, з яким з`єднувався ОСОБА_7 напередодні та у день вчинення кримiнального правопорушення, та якi можуть бути причетнi до вчинення цього злочину; не призначалася дактилоскопічна експертиза, фіксація слідів рук та відбитків пальців у автомобiлi, в якому пересувалися особи, якi є знайомими ОСОБА_7 та ймовірно причетні до викрадення дитини, що також унеможливило в подальшому підтвердити причетність встановлених ociб до вчинення злочину.

Крім того, слiдчим не встановлювалися, як об`єктивна, так i суб`єктивна сторона складу злочину, оскільки у постанові про закритгя кримiнального провадження не наведено жодного доказу, який би вказував на вiдсутнiсть складу кримiнального правопорушення з правовим його обґрунтуванням щодо всіх дій фiгурантiв у кримiнальному проваджені.

Таким чином, слiдчим не було зібрано та досліджено докази, які мають значения для з`ясування вcix обставин події, щоб дійти висновку про вiдсутнiсть складу кримiнального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 146 КК України відносно вcix фiгурантiв у цьому кримiнальному провадженні, внаслідок чого оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження є передчасною і підлягає скасуванню.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та слідчий не з`явилися, подавши до суду письмові заяви про розгляд скарги за їх відсутності, представник потерпілої зазначив про підтримання скарги і просив її задовольнити із заначених у ній підстав, слідчий в задоволенні скарги просив відмовити.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, долучені до неї документи та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000065 від 30 січня 2021 року за ч. 2 ст. 146 КК України, дійшов насутного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Судом встановлено, що 26 лютого 2021 року начальником відділення слідчого відділу Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 30 січня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв"язку із відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі Михалкова та інші проти України розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покаранні. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Однак, матеріали досудового розслідування вказують на те, що зазначеного обов"язку у повній мірі під час досудового розслідування даного кримінального провадження дотримано не було.

Так, всі особи, які брали участь у фізичном відібранні малолітньої ОСОБА_6 від її матері ОСОБА_4 під час прогулянки близько 17 години 30.01.2021 по вулиці Чернігівська у місті Боровиця і подальшому поміщенні дитини до автомобіля не встановлені. При цьому, з показань ОСОБА_4 , ОСОБА_6 слідує, що таких осіб було 4 чи 5. Ураховуючи, що під час першого допиту ОСОБА_7 питання з цього приводу поставлені не були, а в подальшому він на підставі ст. 63 Конституції України відмовився надавати показання, є слушними доводи представника потерпілої про неповноту досудовго розслідування щодо встановлення фактичних обставин, що серед іншого проявилося і в неініціюванні, з метою встановлення інших причетних до події осіб, стороною обвинувачення отримання у порядку тимчасового доступу інформації операторів мобільного зв"язку про з"єднання номеру телефону ОСОБА_7 з іншими абонентами напередодні і у день події.

Крім того, наявні розбіжності у показаннях ОСОБА_4 , яка зазначила, що автомобіль, з якого вийшли чоловіки і забрали дитину, зупинився неподалік від неї, та у показаннях ОСОБА_8 , який вказав, що він спочатку висадив чоловіків з автомобіля та 2-3 хвилини чекав поки до нього повернувся ОСОБА_7 з дочкою. Тобто за показаннями ОСОБА_8 він не бачив, яким чином ОСОБА_7 взяв дочку і привів до автомобіля та не знав, що дозволу матері на це не було. Тоді як за показаннями ОСОБА_6 автомобіль зупинився неподалік, і з урахуванням у сукупності її показань і ОСОБА_8 , якщо він керував автомобілем, то не міг не бачити, що дитину відібрали від матері із застосуванням фізичної сили і вочевидь проти її волі, а отже і без відповідного дозволу.

З"ясування вказаних обставин має важливе значення для оцінки дій ОСОБА_8 . Проте, всупереч ч. 9 ст. 224 КПК України одночасний допит вказаних осіб для з"ясування причин розбіжностей у їх показання не проведено.

При винесені постанови про закриття кримінального провадження не дотримано в повному обсязі вимог щодо необхідності зазначення мотивів прийняття постанови, їх обгрунтування (ч. 5 ст. 110 КПК України), оскільки надана оцінка органом досудового розслідування діям ОСОБА_8 в постанові відсутня, попри те що він є причетним до події.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя не має підстав для висновку про те, що органом досудового розслідування вжито усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів для з"ясування обставин, що мають відношення до події кримінального правопорушення, а постанова про закриття кримінального провадження у повній мірі відповідає вимогам, передбаченим КПК України, для таких рішень.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Враховуючи те, що слідчим не спростовано обставин, викладених в скарзі, слідчий суддя дійшов до висновку, що обставини, на які посилається скаржник, є доведеними у судовому засіданні. Тому, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та передчасною, а тому скаргу адвоката ОСОБА_3 слід задовольнити та скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 26 лютого 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.303-307, 369, 370, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження, задовольнити.

Скасувати постанову слідчого у кримінальному провадженні начальника відділення слідчого відділу Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 від 26 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 30 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1