Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2012/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

секретаря ОСОБА_7

за участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

(в режимі відеоконференції)

перекладача ОСОБА_11

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 20.05.2021 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме : цілодобовий домашній арешт за місцем проживання дружини у м. Житомирі. Зазначає, що оскаржуваною ухвалою фактично автоматично продовжено ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без належного наведення процесуальних ризиків. Посилається на те, що розгляд клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою має формальний характер. Вказує, що обвинуваченому не було надано переклад клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Зазначає, що висновки суду в обґрунтування подальшого тримання останнього під вартою, зокрема: відсутність постійного місця роботи, на утриманні неповнолітніх дітей, стан здоров`я обвинуваченого, що не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, з огляду на його моральні якості тощо, нічого спільного не мають із підставами, що зазначені у законі, а саме - у ст.177 КПК України. Звертає увагу на норми ч.5 ст.199 КПК України, та зазначає, що прокурором не доведено, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а саме: наявності обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики до закінчення дії попередньої ухвали, а тому суд був зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, крім того, продовжуючи запобіжний захід, суд, порушуючи презумпцію невинуватості та будучи упередженим, наперед зазначив, що обвинуваченому передбачене покарання тільки у виді позбавлення волі, що унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, хоча, тяжкість ймовірного покарання, не може слугувати підставою обрання чи продовження запобіжного заходу. Посилається на те, що ОСОБА_10 має на утриманні неповноліттю дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження, має сім`ю, дружину, яка переїхала у м. Житомир, знімає квартиру в обласному центрі, де міг би перебувати під домашнім арештом, що б у повній мірі забезпечило в виконання ним процесуальних обов`язків.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20.05.2021 року, обвинуваченому ОСОБА_10 , залишено попередній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 діб до 18 липня 2021 року, включно.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі, особу обвинуваченого, який немає постійного місця роботи, на його утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, стан здоров`я обвинуваченого, що не перешкоджає йому перебувати у місцях попереднього ув`язнення. Крім того судом вказано, що підстави за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали, на даний час не допитані свідки та обвинувачений, а докази в судовому засіданні не перевірені в повному обсязі, а тому більш м`яка міра запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків. Зазначає, що ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, а саме обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, обвинувачений, перебуваючи на волі, має реальну можливість незаконно вплинути на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом першої інстанції, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №296/2012/20, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0000318 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.2 ст.28, ст.348 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження), крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 20.05.2021 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто письмове клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом не було розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу є безпідставним.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені доводи в клопотанні як прокурора, так і сторони захисту, перевірялись судом при їх розгляді. При цьому була вислухана думка обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, яка оголосила клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, а також думка прокурора, який просив продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу. З`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.2 ст.28, ст.348 КК України, які є тяжкими злочинами, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що обвинуваченому не було надано переклад клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки як встановлено з матеріалів провадження та підтверджено прокурором в судовому засіданні клопотання направлялось на адресу СІЗО азербайджанською мовою.
Крім того, в даному випадку, суд апеляційної інстанції не може не врахувати і ті факти, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.2 ст.28, ст.348 КК України, тобто у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, санкція одного з яких (ст.348 КК України) передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 10 до 15 або довічне позбавлення волі. Апеляційний суд не може залишити по-за увагою і суспільну небезпеку правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , зокрема те, що останній обвинувачується у вчиненні збройного нападу на інкасаторів, працівників правоохоронного органу, за попередньою змовою з невстановленими особами, спричинення вогнепальних поранень працівникам правоохоронного органу.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_10 має на утриманні неповноліттю дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження, має сім`ю, дружину, яка переїхала у м. Житомир, знімає квартиру в обласному центрі, висновків суду не спростовують.
На думку колегії суддів, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та дружини, яка переїхала у м. Житомир неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_10 .

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу останнього, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на свідків, потерпілу) вчинити інше кримінальне правопорушення, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 20.05.2021 року, якою залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та продовжено його дію на 60 днів до 18 липня 2021 року, включно, щодо ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :