У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року
м. Київ

справа №759/1993/21
провадження № 51-3869ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції,на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року

ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду

м. Києва від 11 травня 2021 року без зміни.
Як установлено судами,24 січня 2021 року о 10:20 ОСОБА_5 ,перебуваючи за адресою мешкання потерпілого ОСОБА_6 , а саме у квартирі

АДРЕСА_1 , помітив в останнього належний йому мобільний телефон марки «Huawei Y6 2019 Prime», та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на введення потерпілого в оману з метою заволодіння його майном.З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, що належить потерпілому, шляхом зловживання його довірою, ОСОБА_4 , маючи стійкі дружні відносини з ОСОБА_6 , запевнив потерпілого, що саме він зможе підібрати необхідний зарядний пристрій до його мобільного телефону. Потерпілий, будучи введеним в оману, передав останньому належний йому мобільний телефон вартістю 3000 грн із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» вартістю 50 грн.Цього ж дня о 14:36 ОСОБА_4 довів свій злочинний умисел до кінця шляхом закладання мобільного телефону, що належить потерпілому, в ломбард ПТ «Ломбард Кредит Юніон» за адресою: просп. Перемоги, 104, м. Київ, завдавши ОСОБА_6 шкоду на загальну суму 3050 гривень.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Прокурор не погоджується із застосуванням до засудженого положень ст. 75 КК України. Вважає, що призначене покарання є явно несправедливим через м`якість.

Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п.2 ч.2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) з огляду на таке.

Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його відношення до вчиненого, та що шкода завдана потерпілому відшкодована і він не має претензій до ОСОБА_4 .Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає, що призначене покарання за ч. 2 ст. 190 КК України відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу винного. Крім того, призначене судом покарання за своїм видом, не є найм`якшим видом, що передбачений санкцією частини другої цієї статті.

За наявності наведених вище кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного, думки потерпілого, суд дійшов правильного висновкупро можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції,на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року стосовно засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3