ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9553/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/264/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - скарга на ухвалу сл. судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 25 червня 2021 року в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2021 р.,
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на повідомлення слідчого про підозру від 23.12.2020 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002430 від 19.12.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складене старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 23.12.2020 та погоджене прокурором місцевої прокуратури ОСОБА_6 в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002430 від 19.12.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвала мотивована тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 хоча і містить обґрунтовану підозру його у вчиненні вказаних правопорушень, однак не вручене останньому у належний спосіб, що свідчить про порушення процедури здійснення повідомлення про підозру та як наслідок тягне скасування такого повідомлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 10.06.2021 та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , відмовити.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

Прокурор зазначає, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_9 згідно даних системи Аркан 19.12.2020 о 21:54 год. перетнув державний кордон України та вилетів в ОАЕ через пункт пропуску Бориспіль-D.

Одним із доводів апелянта є те, що на 23.12.2020 згідно п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, а не п. 2 ч. 1 ст. 276 КПК України, як зазначено у скарзі захисника, існували достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України, яка зобов`язує здійснити повідомлення про підозру в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу (вручається в день складення), прийнято рішення про складання письмового повідомлення про підозру, яке складено слідчим ОСОБА_10 та погоджене прокурором ОСОБА_6 .

Надалі, в порядку ч. 1 ст. 278 КПК України, частини другої першого речення а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, повідомлення про підозру ОСОБА_9 , 23.12.2020 скеровано за адресою проживання в порядку ч. 1 ст. 135 КПК України надіслання її поштою (рекомендованим листом із врученням за адресою проживання, встановленою станом на 23.12.2020 та підтвердженою в подальшому проведеними слідчими і процесуальними діями, що додано до матеріалів розгляду скарги).

На переконання апелянта, вказана процесуальна форма вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_9 та як наслідок набуття ним статусу підозрюваного 23.12.2020 повністю відповідає вимогам КПК України.

Зазначає, що згідно ч. 6 ст. 135 КПК України повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

На думку апелянта, вказане підтверджує, що внаслідок вибраного процесуального способу, а саме вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 шляхом вжиття заходів вручення у спосіб, передбачений для повідомлень, досягнуто мети кримінального провадження та ОСОБА_9 набув статусу підозрюваної особи саме 23.12.2020.

Крім того, вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України вжито заходів для вручення складеного повідомлення про підозру у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, а також повідомлення про підозру 06.01.2021 згідно ч. 2 ст. 135 КПК України вручено дорослому члену сім`ї, що підтверджує факт належного вручення, а тому ОСОБА_9 набув статусу підозрюваного саме 23.12.2020.

Поряд з цим апелянт вказує про те, що спосіб та підстави вручення повідомлення підозри ОСОБА_9 були предметом дослідження під час розгляду слідчими суддями 15.02.2021 та 19.02.2021 клопотань про продовження строків досудового розслідування.

Зокрема, надавалась оцінка обґрунтованості підозри, а також згідно ст. 52 КПК України розгляд проводився за участі захисників ОСОБА_9 , доводи та зауваження яких не знаходили свого підтвердження за результатами їх розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_7 , який просив у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, провівши судові дебати, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002430 від 19.12.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

В межах даного кримінального провадження розслідуються факти, які, можливо, мали місце у м. Тернополі в період з 19 год. 00 хв. 18.12.2020 до 06 год. 30 хв. 19.12.2020, а саме:

- незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вчинене за попередньою змовою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та іншими невстановленими особами з корисливих мотивів із заподіянням фізичних страждань та із застосуванням зброї;

- вимагання грошових коштів у ОСОБА_11 , вчинене за попередньою змовою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та іншими невстановленими особами, поєднаного із погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень;

- незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , вчиненого за попередньою змовою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та іншими невстановленими особами.

23.12.2020 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 складене повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Аналіз норм КПК України дає підстави дійти до висновку про те, що КПК України оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах КПК України передбачає дотримання стандарту достатніх підстав.

Стандарт достатніх підстав (доказів) передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При цьому, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Крім того, на переконання апеляційного суду, при вирішенні питання у порядку п. 10) ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя повинен, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, встановити певну співрозмірність між рівнем обмеження прав і свобод підозрюваного, з одного боку, та між рівнем обґрунтованості повідомленої підозри, з іншого. У даному випадку, першочерговим завданням слідчого судді є недопущення порушення балансу між втручанням у права, свободи та інтереси людини і наявності обґрунтованих підстав слідчого, прокурора для прийняття процесуального рішення.

Частиною 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Зі змісту вказаної норми випливає, що письмове повідомлення про підозру слідчий або прокурор повинні вручати безпосередньо тій особі, яка зазначена в повідомленні.

У разі неможливості безпосереднього вручення письмового повідомлення про підозру зазначеній у ньому особі слідчий або прокурор повинні використовувати інші способи, передбачені КПК для вручення повідомлень.

Як зазначає слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, сторона обвинувачення в обґрунтування законності складення та вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру від 23.12.2020 зазначає, що в день складення цього повідомлення слідчому стало відомо про те, що ще 19.12.2020 ОСОБА_9 перетнув державний кордон України, а тому вручити йому особисто повідомлення про підозру не є можливим. Відтак, слідчий вжив заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України, для вручення повідомлень.

При цьому на підтвердження того факту, що інформація про відсутність ОСОБА_9 надійшла до слідчого лише 23.12.2020 і вже після складення повідомлення про підозру, місцевому та апеляційному судам жодний доказ наданий не був.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що підозрюваний ОСОБА_9 до перетину кордону жодних повідомлень від органів досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні належним чином не отримував, тому беззаперечних доказів того, що ОСОБА_9 мав намір переховуватись від органів досудового розслідування, в тому числі на момент складання повідомлення про підозру 23.12.2020, стороною обвинувачення не надано.

Також, слідчим суддею надано оцінку щодо адреси надсилання повідомлення про підозру, з якої вбачається, що надані стороною обвинувачення докази не доводять, що станом на 23.12.2020 ОСОБА_9 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , і що повідомлення про підозру було надіслане йому за місцем його проживання, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Посилання апелянта на те, що вказана процесуальна форма вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_9 , та як наслідок набуття ним статусу підозрюваного 23.12.2020 повністю відповідає вимогам КПК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Факт отримання ОСОБА_9 23.12.2020 повідомлення про підозру від слідчого чи прокурора наданими матеріалами не підтверджується.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, слідчим не було вжито заходів для вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України.

Аналізуючи надані апеляційному суду матеріали, а також зміст оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в ухвалі слідчого судді про доведеність підстав для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, є обґрунтованими, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Слідчим суддею місцевого суду не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2021 року - без змін, оскільки наведені доводи не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2021 року, якою скасовано повідомлення про підозру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складене старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 23.12.2020 та погоджене прокурором місцевої прокуратури ОСОБА_6 в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002430 від 19.12.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст 189, ч. 3 ст. 289 КК України, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді