УХВАЛА

29 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 161/12105/19
провадження № 51-1002км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні заяву про самовідвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

встановив:

До початку касаційного розгляду судді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які входять до складу колегії суддів, заявили самовідвід на підставах, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Перевіривши матеріали провадження, Суд дійшов висновку про наступне.

Як убачається з матеріалів провадження, до Верховного Суду звернувся засуджений ОСОБА_6 з касаційною скаргою на вирок Рівненського апеляційного суду від 8 грудня 2020 року, яким скасовано вирок Луцького міського суду Волинської області від 8 серпня 2019 року в частині призначення ОСОБА_6 покарання.
Судом установлено, що постановою Верховного Суду від 16 липня 2020 року, при ухваленні якої судді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у складі колегії суддів, касаційну скаргу прокурора задоволено частково, а ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, та невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 безпосередньо стосуються обставин провадження, які аналізувались та оцінювались при розгляді касаційної скарги прокурора, де судді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у складі колегії суддів та висловлювали свою позицію щодо оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Так, у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи, зокрема, у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Ураховуючи викладене, участь суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розгляді зазначеної касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 може викликати сумніви сторін у їх неупередженості.

З метою дотримання принципу об`єктивності та з метою усунення будь-яких сумнівів щодо можливої упередженості суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, керуючись статтями 75, 80, 81 КПК, Суд

постановив:

Заяву суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про самовідвід задовольнити та здійснити повторний автоматизований розподіл матеріалів за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Рівненського апеляційного суду від 8 грудня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3