Справа № 192/159/20
Провадження № 1-кп/192/8/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000023, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2020 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрівка Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_1 , не працевлаштований, має повну середню, не одружений, громадянин України, не військовозобов`язаний, раніше судимий:

24.03.2017 року Солонянським районний судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

20.12.2017 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 04.04.2019 року по відбуттю строку покарання;

11.02.2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК до 3 років 1 місяця позбавлення волі, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 28 грудня 2019 року приблизно о 18 годині 00 хвилин в будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_6 , під час спілкування з останнім, маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснити телефонний дзвінок попросив у нього мобільний телефон. ОСОБА_6 добровільно передав ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Ergo», який належить йому та перебував у його користуванні.

28 грудня 2019 року приблизно о 18 годині 05 хвилин ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, не маючи наміру повертати ОСОБА_6 мобільний телефон, вийшов з будинку, таким чином умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, заволодів мобільним телефоном марки «Ergo F 243 SWIFT», вартістю 385 гривень 83 копійки. Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 385 гривень 83 копійки.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.

У судовому засіданні пояснив, що 28 грудня 2019 року, точний час він не пам`ятає, він прийшов у гості до свого товариша ОСОБА_6 , а потім попросив у нього телефон, щоб зателефонувати. Останній дав йому мобільний телефон кнопочний, синього кольору, новий на вигляд, якої марки - не знає. Потім він вийшов за двір з ним, але не телефонував, оскільки забув номер телефону. В цей час вирішив телефон не повертати та на наступний день продав його своєму знайомому ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання 17 лютого 2021 року не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. З`ясувавши думку учасників судового провадження суд постановив здійснювати розгляд кримінального провадження без його участі.

Враховуючи те, що обвинувачений, його захисник та прокурор не оспорюють всі обставини кримінального провадження щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України в судовому засіданні доказана повністю, оскільки обвинувачений є суб`єктом цього правопорушення, осудною та повнолітньою особою. Кваліфікуючою ознакою даного кримінального правопорушення є повторність, оскільки останнє вчинене в період не знятої та не погашеної судимості за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року, а 04 квітня 2019 року ОСОБА_3 звільнився по відбуттю строку покарання.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті, в якості обставини, яка пом`якшує покарання вказано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання стороною обвинувачення не зазначено.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він вину визнав, вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період не знятої та не погашеної судимості за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року, за місцем мешкання характеризується задовільно, перебуває на обліку у лікаря нарколога у зв`язку з хронічним наркологічним захворюванням, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання у вигляді 4 років позбавлення волі за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства, оскільки призначені покарання за попередні судимості не мали впливу на особу обвинуваченого, який через незначний проміжок часу після звільнення вчинив аналогічні корисливі кримінальні правопорушення.

Тому суд вважає, що підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?, 75 КК України відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення 28 грудня 2019 року, а вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року, який набрав законної сили 13 березня 2020 року, був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке ним було вчинене в лютому 2015 року, тому суд вважає, що в даному випадку наявна сукупність кримінальних правопорушень.

Так, згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Тому суд вважає за доцільне визначити остаточне покарання ОСОБА_3 шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року. Строк покарання слід рахувати з 02 грудня 2020 року, оскільки згідно рапорту про затримання ОСОБА_3 був затриманий на виконання вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року (а.с.103).

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про приєднання речей до кримінального провадження як речових доказів від 14 січня 2020 року мобільний телефон був визнаний речовим доказом, який повернутий власнику згідно розписки. Вказаний речовий докази слід залишити власнику.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно Акту № 272-20 здачі-приймання висновку судового експерта від 15 січня 2020 року у кримінальному провадженні № №0000023, витрати на проведення експертизи склали 314 гривень 00 копійок, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

Ухвалою від 14 грудня 2020 року ОСОБА_3 був тимчасово залишений в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для можливості його конвоювання до Солонянського районного суду Дніпропетровської області для участі в судовому засіданні до закінчення розгляду кримінального провадження №0000023.

З огляду на положення Закону України «Про попереднє ув`язнення» перебування ОСОБА_3 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» з моменту його тимчасового залишення та до закінчення розгляду даного кримінального провадження не є запобіжним заходом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом частково складання призначених покарань за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року остаточно призначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк покарання рахувати з 02 грудня 2020 року.

Зарахувати ОСОБА_3 відбутий строк покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року за правилами ст. 72 КК України з 02 грудня 2020 року по день оголошення цього вироку.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Ergo F243 SWIFT» залишити власнику ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_3 314 (триста чотирнадцять) гривень 00 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1