Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3805/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.06.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

представника

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів кримінальне провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000144 від 15.10.2020 року) по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканки АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючої, не судиму,

за ст.125 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 19.04.2020 року близько 19 години 30 хвилин, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що можуть настати при їх вчиненні, на довготривалих неприязних відносин, затіяла сварку з ОСОБА_6 , та з метою спричинення тілесних ушкоджень, у ході сварки з потерпілою, схопила її рукою за волосся, потягла до низу та почала наносити їй численні удари вільною рукою в область голови та обличчя. Після чого ОСОБА_4 шляхом застосування фізичної сили, заштовхала ОСОБА_6 на територію її дворогосподарства АДРЕСА_2 , та повалила останню на землю. Внаслідок чого ОСОБА_7 сіла на живіт ОСОБА_6 та упродовж короткого проміжку почала наносити їй множинні удари руками в обличчя та голови.

В результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді забійно- зсаднених ран обличчя; забій м`яких тканин шийного відділу хребта», які згідно висновку судово-медичного експерта № 62 від 14.05.2020 не спричинили розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці згідно п.2.3.5 «б» «Правил судово - медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасний термін розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю підтвердила обставини пред`явленого обвинувачення та визнала вину у вчиненні злочину, що йому інкриміновано та пояснила, що 19.04.2020 р. поїхали до сина. Відпочиваючи вона вийшла на вулицю, де зустріла потерпілу, з якою в неї почався конфлікт, в результаті якого вона декілька разів її вдарила. Наразі усвідомила, що вчинила неправильно. Вину свою визнає повністю. Просить суворо не карати, запевняє, що більше такого не повториться.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При викладених обставинах, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ст.125 ч.1 КК України є доведеною, а юридична кваліфікація її дій, як умисне легке тілесне ушкодження, правильною.

Обираючи міру покарання ОСОБА_4 , у відповідності до ст.65 КК України суд враховує характер і ступінь суспільного небезпечності скоєного, дані особистості: у лікарів нарколога, та психіатра на Д обліку не перебуває (а.с. 116), по місцю проживання характеризується посередньо (а.с.118), не судима (а.с.126-126 зв.).

Обвинувачена не вчинила кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Щодо визнання пом`якшуючою обставиною щире каяття, то судом зазначається, що таке ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину.

Суд констатує, що поведінка обвинуваченої зазначеному не відповідає.

Отже, обтяжуючих чи пом`якшуючих вину обставин судом не встановлено.

За таких обставин, беручи до уваги характеристику обвинуваченої та інші обставини справи, відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність, що суттєво знижує суспільну небезпеку вчиненого, дані обставини дають підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе в умовах без ізоляції її від суспільства і до неї необхідно обрати покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано її дії у вигляді штрафу, і таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання розподіл процесуальні витрат на надання правової допомоги суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються зокрема і з витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З матеріалів справи вбачається, що потерпілою понесено витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн., що підтверджується Договором № БРД-1 від 23.04.2020 р., актом БРД -1 за договором від 23.04.2020 р. станом на 14.06.2021 р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 14.06.2021 р., які у відповідності до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази не визнавалися.

Керуючись ст.ст. 94, 370, 371, 373-376 , суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною за ч.1 ст.125 КК України і призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 судові витрати на правову допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку прокурору, засудженому та потерпілому підлягає врученню негайно після проголошення.

Роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

ГоловуючийОСОБА_1