Провадження №1-кп/205/297/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000345 від 11 листопада 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, одруженого, раніше засудженого: 24.06.1999 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.140 ч.2, 17-140 ч.3, 145 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі; 30.08.2000 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.140 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 24.05.2002 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.15 ч.2-186 ч.3, 185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; 18.12.2003 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі; 11.12.2008 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 31.01.2014 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.115 ч.1, 125 ч.2 КК України до 7 року позбавлення волі, звільненого 04.10.2019 року умовно-достроково на 1 місяць 13 днів; не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.15 ч.3-185 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за ст.185 КК України та вчиняючи злочин повторно, 10 листопада 2019 року, близько 20 години 30 хвилин, знаходився на залізничній станції Діївка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що розташована в адміністративно-територіальних межах Новокодацького району, по вул.Весняна 99А, в м.Дніпро, де побачив на 7-й залізничній колії західної горловини вагон №56118482 за відправкою №45742665 станції Діївка-станція Запоріжжя-Ліве РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з вантажем вугілля «горішок коксовий», що належить ПрАТ «ДМ3», на якому знаходились 6 мішків з вугіллям, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_4 , в той же день та час, знаходячись у зазначеному вище місці, діючи таємно, із корисливих міркувань, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного вагону та заліз на нього, де взяв та скинув на землю 6 мішків з вугіллям «горішок коксовий», загальною вагою 95 кг., на суму 538 грн.33 коп., таким чином намагався викрасти зазначене вище майно, яке належить ПрАТ «ДМ3», однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежать від його волі, оскільки був зупинений співробітниками воєнізованої охорони Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся і пояснив суду, що дійсно, 10 листопада 2019 року, при зазначених у обвинувальному акті обставинах, перебуваючи на ст.Діївка, він намагався викрасти з вагону вугілля, яке належить ПрАТ «ДМЗ» на суму 538,33 грн., однак не зміг довести свій умисел до кінця, оскільки був затриманий працівниками воєнізованої охорони.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілого та свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ст.15 ч.3-185 ч.2 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений, характеризується задовільно, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбаченою ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , щирого каяття останнього, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи у сумі 628,04 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.15 ч.3-185 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 - не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи №19/12.1/1312 від 25 листопада 2019 року в розмірі 628 гривень 04 копійок.

Речові докази по справі: шість мішків вугілля (горішок коксовий), загальною вагою 95 кілограмів залишити за належністю у представника ПрАТ «ДМЗ».

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1