ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2825/19 Номер провадження 11-кп/814/467/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000866, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, утриманців не маючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.04.2012 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. 11.04.2016 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 39246 грн. на відшкодування шкоди завданої злочином, в тому числі 9246 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 08 листопада 2019 року близько 05 год. 15 хв., ОСОБА_7 , грубо порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, яка гарантує недоторканість житла та іншого володіння особи, переслідуючи протиправний злочинний умисел спрямований на незаконне проникнення до житла, тобто діючи з прямим умислом, прибув до споруди багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_7 ставши на виступ фундаменту будинку та схопившись руками за газовий трубопровід заліз на навіс під`їзду № 1 з якого піднявся на дах прибудови квартири розташованої на першому поверсі.

Далі ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний намір, всупереч волі власника та фактичного володільця житла, підійшовши до вікна квартири АДРЕСА_3 , де за допомогою невстановленого знаряддя, шляхом віджиму, застосувавши фізичну силу рук відчинив металопластикове вікно та проник всередину приміщення даної квартири, належної потерпілій ОСОБА_9 .

08.11.2019 о 05 год. 19 хв. зі служби «102» до Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що невідомий чоловік незаконно проник через вікно до однієї з квартир багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 .

При прибутті за вищевказаним повідомленням працівниками поліції, в середині приміщення квартири АДРЕСА_3 , було виявлено ОСОБА_7 , який незаконно проник до житла, належного потерпілій ОСОБА_9 та лежав на ліжку відпочиваючи.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду щодо нього змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України (штраф від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), яке є співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого.

Просить врахувати, що 08.11.2019 він посварився зі своєю дружиною та вирішив переночувати на своїй квартирі, де проживав до одруження разом із своїм братом за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, оскільки брата вдома не було, а його телефон був розбитий, він вирішив зняти квартиру на одну добу. Побачивши в оголошенні адресу квартири яка здається щодобово АДРЕСА_4 , він направився до цієї квартири, де також нікого не було та йому ніхто не відкрив двері. Після чого він побачив відкрите вікно та заліз до вказаної квартири, де він і був знайдений працівниками поліції.

Вважає характеристику органу пробації надуманою та необ`єктивною, оскільки в ній міститься непідтверджена інформація про те, що він вчиняє насильство у сім`ї, не одружений.

Посилається на позитивну характеристику від своїх сусідів.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості - є безпідставними та задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Обвинувачений вказує, що суд не врахував тієї обставини, що він посварився із дружиною і перебував у пригніченому стані, засмучений та морально понівечений, а тому прийняв рішення переночувати у квартирі, належній ОСОБА_9 , а також наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, а це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. ОСОБА_7 заперечує об`єктивність висновку досудової доповіді, вказує, що інспектор центру пробації взяв до уваги необ`єктивну характеристику з місця його проживання, у якій наведені недостовірні відомості.

Просив врахувати позитивну характеристику, підписану його сусідами, а також його готовність відшкодувати спричинені злочином збитки.

Також вказує, що суд не дослідив протокол допиту його як підозрюваного та не було надано достатньо часу для підготовки до дебатів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, в тому числі і те, що просить врахувати обвинувачений, а саме: вчинення обвинуваченим кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів корисливої спрямованості, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також судом враховано висновок органу пробації, яким встановлено високий рівень ризику вчинення правопорушення та доцільність призначення покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Суд у вироку навів мотиви неврахування обставин, що пом`якшують покарання, зокрема те, що обвинувачений в ході досудового слідства і судового розгляду не вчиняв дій що свідчили б про усвідомлення протиправності своєї поведінки, зокрема повідомлення про обставини вчиненого злочину, вибачення перед потерпілим, в тому числі і у судовому засіданні, висловлення співчуття, відшкодування потерпілій завданої шкоди.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Так, щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яку створила, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання та відшкодувала збитків.

Під активним сприяння розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування та суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, поведінка ОСОБА_7 не свідчить про його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обвинувачений вину визнав частково, заперечував пошкодження ним віконної рами, не дивлячись на викривальні показання свідка ОСОБА_10 , не сприяв судовому слідству, що виразилося у неодноразовій неявці у судові засідання без поважних причин та неповідомлення суд про причини неявки, за що на нього двічі було накладено грошове стягнення та застосовано примусовий привід, збитки потерпілій не відшкодував. А тому підстави для визнання вказаних обставин, як пом`якшуючі покарання, відсутні.

Доводи обвинуваченого про необ`єктивність висновку органу пробації є безпідставні. Згідно досудової доповіді інспектору для аналізу були надані наступні документи: обвинувальний акт, вимога про судимість, довідки ЦРЛ м. Миргород (нарколог, психіатр), копія паспорта, повідомлення про адміністративну відповідальність за 2019-2020, характеристику на обвинуваченого з Миргородської міської ради мікрорайон центральний. Отже, як вбачається із даного переліку, інспектор досліджував не лише характеристику на обвинуваченого, а й інші документи, які вказували на неодноразове притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та негативну характеристику його за місцем проживання.

Матеріали кримінального провадження містять лише одну характеристику на обвинуваченого ОСОБА_7 , яка є негативною, іншої позитивної характеристики за підписами сусідів, про наявність якої стверджує ОСОБА_7 до провадження не долучено. І хоча суд у вироку при призначенні покарання врахував позитивну характеристику, проте такі висновки доказами не підтверджені.

Твердження обвинуваченого та захисника про ненадання судом часу для підготовки до судових дебатів є неспроможним. Відповідно до журналу судового засідання від 21.12.2020 судом було надано час учасникам судового провадження близько двох годин для підготовки до судових дебатів. Колегія суддів вважає такий час достатнім, оскільки провадження не є складним, досліджувався лише один епізод злочинної діяльності, показання свідків не були тривалими у часі та не були об`ємними, так для допиту трьох свідків судом було затрачено загалом 28 хвилин, час включає запитання і відповіді. В суді апеляційної інстанції захисник стверджувала, що під час оголошеної перерви вона приймала участь в іншому судовому засіданні, проте доказів цьому факту не надала.

Суд у вироку мотивував своє рішення про призначення більш суворого покарання із передбачених санкцією статті інкримінованого кримінального правопорушення альтернативних покарань.

Так, санкція ч. 1 ст. 162 КК України передбачає такі види покарання: штраф, виправні роботи та обмеження волі.

Суд першої інстанції правильно не призначив покарання у виді штрафу, мотивувавши відсутністю у суду будь-яких об`єктивних даних про матеріальний стан обвинуваченого, а неможливість призначити ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт обумовлене тим, що обвинувачений офіційно не працевлаштований. Такі висновки суду є правильними, мотивованими ще зважаючи й на те, що збитки потерпілій обвинувачений не відшкодував, що дає підстави для обґрунтованого сумніву у оплаті штрафу обвинуваченим.

З огляду на висновок досудової доповіді, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів погоджується із видом та розміром покарання, який призначив суд першої інстанції, вважає його необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4