Справа № 211/1269/21
Провадження № 1-і/211/10/21
У х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
за відсутності: потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах кримінального провадження № 0000116 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263 КК України, -
встановив:
у провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000116 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 263 КК України.
Прокурором було подано письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , оскільки дія запобіжного заходу спливає 09.04.2021, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо, існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підтримав, просив його задовольнити.
Обвинувачений проти клопотання не заперечував, його захисник при розгляді клопотання про продовження строку тримання від вартою покладався на розсуд суду.
При вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачений, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме за ст. 186 ч. 2 КК України, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років; та у вчиненні не тяжкого злочину, а саме за ст. 263 ч. 2 КК України, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до трьох років;.

Обвинувачений ОСОБА_4 має місце реєстрації в місті Кривому Розі, проте не має постійного місця проживання, не має постійного джерела доходу, не працює та не навчається, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, доводи прокурора про відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого стороною захисту та обвинуваченим не спростовані, а отже вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів. Суд вважає, що, залишаючись на свободі та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі, він може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, незважаючи на презумпцію невинуватості, яка превалює над принципом поваги до свободи особистості та незаконно впливати на свідків.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Отже, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи також положення статті 178 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 05 червня 2021 року включно. Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави в межах, передбачених ст. 182 ч. 5 п. 2 КПК України, з покладенням на нього у разі внесення застави обов`язку повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 183, 197, 182, 183, 331, 369 КПК України, суд -
постановив:
продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу - тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 05 червня 2021 року включно.
Визначити заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, в разі сплати якої вважати обраним ОСОБА_4 запобіжний захід - заставу.
У разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з моменту оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1 .