Справа № 159/426/19 Провадження №11-кп/802/134/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Козача Лопань, Золочевського району, Харківської області, українка, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, заміжня, не працює, раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої злочином - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_10 4 364 грн. 16 коп. у відшкодування майнової шкоди та 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 16 жовтня 2018 року близько 11 год. 00 хв., на території подвір`я, що по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно кинула близько трьох разів бетонними шматками від фундаменту по тілу ОСОБА_10 чим завдала останній тілесні ушкодження у вигляді забою поперекової та клубової ділянки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У поданій на вирок апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, оскаржує вирок в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову. Вказує, що судом не з достатньою повнотою враховано особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, а також поведінку у ході судового розгляду, тяжкі та негативні наслідки від вчиненого. Розмір заявленої до стягнення моральної шкоди зменшено безпідставно, а відмова у стягненні витрат на правничу допомогу суперечить вимогам закону. У зв`язку із цим, просить вироку суду в частині часткового задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди та відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати, а позовні вимоги у цій частині задовольнити в повному об`ємі.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, представника потерпілої, яка подану апеляційну скаргу підтримала, обвинувачену, її захисника та прокурора, які відносно її задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України та висновок суду про доведеність її винуватості у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ґрунтуються на зібраних, у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні, доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку суду, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував, що вчинене нею кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків (ст. 12 КК України в редакції Закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року), особу винної, яка до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на диспансерному обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також думку самої потерпілою, яка не є визначальною, проте враховується у сукупності із іншими обставинами справи.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відсутні.

Ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винної, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення їй максимального розміру покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України. Про призначення саме такого виду покарання просив у суді і прокурор.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої, підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої про неправильне вирішення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди та безпідставної відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд доходить такого висновку.

Положенням п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпіла ОСОБА_10 , у передбаченому ст. 128 КПК України порядку, подала цивільний позов до ОСОБА_8 та просила стягнути на її користь, зокрема, 20 000 грн. моральної шкоди.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши цивільний позов та стягнувши із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 4 000 грн. моральної шкоди, врахував тривалість знаходження потерпілої на лікуванні, глибину її фізичних та душевних страждань, ступінь доведеності розміру завданої шкоди, матеріальне становище обвинуваченої, а також співмірність матеріальної шкоди та заявленої потерпілою вимоги про відшкодування моральної шкоди, тому вважати рішення в цій частині незаконним, на думку апеляційного суду, підстав немає.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову у відшкодуванні понесених потерпілою витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає їх частково підставними, виходячи з таких мотивів.

У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно із ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, до цивільного позову потерпілої додано копію договору від 18 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_7 про надання першій правової допомоги, акт виконаних робіт та розрахунок вартості виконаних робіт правничої допомоги від 18 лютого 2019 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №18/02 від 18 лютого 2019 року /а.к.п. 45, 46 зворот/, і такі документи стороною захисту оспорені не були.

Хоча ОСОБА_10 і просила стягнути такі витрати у розмірі 5 250 грн., проте з урахуванням принципу співмірності, складності кримінального провадження, часу, витраченого адвокатом для виконання послуг та їх обсягу, а також розміру документально підтверджених та реально понесених потерпілою, а не очікуваних, витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд доходить висновку про стягнення з цивільного відповідача на користь позивача 2 800 грн. таких витрат, при цьому, частково задовольняючи апеляційну скаргу потерпілої.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення питання розподілу процесуальних витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу - змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: