В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000184, за апеляційною скаргою прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2020 року відносно
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачена
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
захисник
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 80 годин громадських робіт.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 , на користь держави витрати на залучення експерта Миколаївського НДЕКЦ для проведення судово-товарознавчої експертизи № 847 від 22.06.2020 р., в сумі 980,70 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у виді 120 годин громадських робіт.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає оскаржуваний вирок таким, що підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
На думку апелянта, рішення про призначення ОСОБА_6 покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував.
Судом помилково визнано такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 такі обставини, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину (у частині того, що обвинувачена ОСОБА_6 надала допомогу органам досудового розслідування у встановленні місцезнаходження викраденого майна) та добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Крім того, всупереч вимог законодавства, у вироку не наведено жодних мотивів, з яких факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення вперше, є такою обставиною, що пом`якшує покарання та, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.
За такого, застосування ст. 69 КК України є необґрунтованим, внаслідок відсутності декількох (більше двох) обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.06.2020 р., близько 19.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу автобусної зупинки, розташованої неподалік від перехрестя вулиць О. Невського та Перемоги в смт Врадіївка Миколаївської області, реалізуючи злочинний намір, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, під час конфлікту з приводу неповернення ОСОБА_10 боргу у сумі 100 грн., вирвала з рук останньої мобільний телефон марки «MEIZU», не реагуючи на її зауваження стосовно повернення майна, відкрито викрала вказане майно. Далі, ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця події зникла, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим завдала потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 1662,50 грн., яка повністю відшкодована.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, думку сторони обвинувачення з приводу призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт, дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання за яким посередньо характеризувалася до вчинення кримінального правопорушення.
Визнав обставинами які пом`якшують покарання щире розкаяння обвинуваченої, вчинення кримінального правопорушення вперше, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю злочину (надання органам досудового розслідування допомоги у встановленні невідомих обставин справи повідомлення про місце знаходження об`єкту кримінального правопорушення мобільного телефону та добровільною видачею його працівникам поліції), відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника, які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку. Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, за наведених у вироку обставин та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 186 КК України апелянтом в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання апеляційний суд доходить наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
За змістом ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р., висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Вказаних вище вимог кримінального закону суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, не дотримався.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, думку сторони обвинувачення з приводу призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт та дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання за яким посередньо характеризувалася до вчинення кримінального правопорушення.
У свою чергу, застосування положень ст. 69 КК України, при призначенні покарання, місцевий суд мотивував тим, що обвинувачена, на переконання суду, щиро розкаялася у вчиненому, добровільно відшкодувала завданий збиток та активно сприяла розкриттю злочину (надала органам досудового розслідування допомогу у встановленні невідомих обставин справи повідомлення про місце знаходження об`єкту кримінального правопорушення мобільного телефону та добровільно його видала працівникам поліції).

Разом з тим, щирим каяттям обвинуваченого, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» розуміється суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинувачена визнала свою вину у вчиненому за обставин встановлених судом, проте, не висловлювала жаль з приводу вчиненого та не бажала виправити ситуацію, що склалася, оскільки протягом досудового розслідування та судового розгляду вибачення у потерпілої не попросила, будь-якої шкоди їй не відшкодовувала, окрім видачі викраденого майна працівникам поліції мобільного телефону, який зберігається у камері збереження речових доказів Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області та підлягає поверненню останній в порядку виконання вироку, а тому суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Також апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про необґрунтоване визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, з огляду на те, що така обставина не зазначена в обвинувальному акті, а будь-яких доказів на спростування цього, так само, як і доказів на підтвердження факту сприяння в розкритті злочинів або надання обвинуваченою ОСОБА_6 будь-якої допомоги органам досудового розслідування у встановленні невідомих їм обставин справи, під час судового розгляду, матеріали кримінального провадження не містять.

Апеляційний суд відноситься критично до висновку суду першої інстанції про визнання як обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданого збитку з огляду на те, що вказані дії полягають у повному або частковому відшкодуванні матеріального (майнового, фізичного) збитку або усуненні заподіяної матеріальної (моральної) шкоди силами або засобами винного чи інших осіб, що діють від його імені або за його дорученням.
Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 07.06.2020 р. о 20.15 год. потерпіла ОСОБА_10 звернулась до правоохоронних органів із заявою про те, що мешканка с. Сирове на ім`я ОСОБА_11 відкрито заволоділа її майном мобільним телефоном.
Після чого, 10.06.2020 р., обвинувачена ОСОБА_9 видала працівникам поліції викрадене майно мобільний телефон марки «MEIZU».
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що потерпіла повідомила правоохоронним органам про конкретну особу, яка вчинила стосовно неї кримінальне правопорушення, що у подальшому дало змогу органам досудового розслідування встановити місцезнаходження викраденого майна та саме за їх сприяння майно потерпілої було видано обвинуваченою працівникам поліції.

Отже, на думку апеляційного суду, при обранні міри покарання, застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд першої інстанції недостатньо врахував наведених обставин у їх сукупності.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, її ставлення до вчиненого, даних про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання за яким посередньо характеризувалася до вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що призначення покарання в межах санкції статті, що інкримінується обвинуваченій, у мінімальному його розмірі, без застосування ст. 69 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За наведеного, доводи прокурора в цій частині є слушними та підлягають задоволенню.

У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині свого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у виді 120 годин громадських робіт.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору, роз`яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3