Провадження №1-кп/127/426/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчиняти тиск на свідків кримінального правопорушення, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Також прокурор посилався на наявність ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 вважають, що прокурором не доведені ризики, на які він посилається. Крім того, зауважили, що свідки у кримінальному провадженні працівники поліції, тому здійснення впливу на них малоймовірне. Тому обвинувачений та його захисник вважали за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_5 спливає 02.05.2021. Крім того, прокурором не надано суду відповідного клопотання з відомостями, які б свідчили про вручення його копії обвинуваченому та його захиснику. Тому суд вважає, що стороною обвинувачення не було дотримано вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо строку та порядку звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а також щодо вручення копії клопотання обвинуваченому. Разом з тим, суд враховує, що проти розгляду клопотання прокурора сторона захисту не заперечувала, не погоджуючись з доводами зазначеними у ньому. Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що під час проведення 29.04.2021 підготовчого судового засідання прокурор звертався до суду з аналогічним клопотанням, у задоволенні якого суд відмовив у зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження обставин затримання обвинуваченого та застосування до нього запобіжного заходу. Застереження щодо неможливості представника сторони обвинувачення звернутись з аналогічним клопотанням чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить. Натомість такі застереження наявні щодо клопотання сторони захисту (частина п`ята статті 201 КПК), які уповноважують суд залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом. Окрім цього, суд враховує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Крім того, частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне вирішити клопотання прокурора по суті, надавши відповідну правову оцінку доводам сторін кримінального провадження.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказав на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).
Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.
Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) не завершено, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).
Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
З наданих суду матеріалів випливає, що 06.01.2021 ОСОБА_5 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК та ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2021 до нього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому ухвалою суду від 03.03.2021 був продовжений на 60 днів, тобто до 02.05.2021.

Як на підставу для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу прокурор посилався на те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може протиправно впливати на свідків у кримінальному провадженні та намагатиметься ухилитись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Зазначені доводи прокурора в частині наявності у обвинуваченого наміру ухилятись від суду суд оцінює критично, жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини прокурор не надав.

Щодо доводів про можливий незаконний вплив обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, суд вважає за доцільне зазначити, що при встановленні порядку та обсягу дослідження доказів у кримінальному провадженні прокурор відповідне клопотання про виклик і подальший допит в судовому засіданні свідків кримінального провадження не заявив. Не було аналогічне клопотання заявлене прокурором і під час проведення підготовчого судового засідання під час вирішення питання щодо кола осіб, яких слід викликати в судове засідання. Наведені обставини можуть свідчити про небажання сторони обвинувачення здійснювати судовий виклик і подальший допит в судовому засіданні свідків кримінального провадження. Разом з тим, звертаючись до суду зі вступною промовою, захисник обвинуваченого зауважив, що після дослідження доказів сторони обвинувачення захист клопотатиме про здійснення судового виклику для допиту в судовому засіданні свідків кримінального провадження та експертів. На теперішній час суд розпочав дослідження письмових доказів у кримінальному провадженні, однак з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Як вже суд зазначив вище, судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершене, зокрема, не допитані потерпілий та свідки кримінального провадження. Об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду надано не було.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що в судовому засіданні не спростовано відсутність ризику позапроцесуального впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Натомість суд вважає, що належними та допустимими доказами не підтверджено наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду та вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на потерпілого та свідків, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 30 квітня 2021 року до 23.59 год. 28 червня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: