УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0003429 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 Кк України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш тяжкого покарання у виді громадських робіт в розмірі 80 годин та штрафів у розмірі 850 грн. кожен за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року, більш тяжким за оскаржуваним вироком, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш тяжкого покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року, більш тяжким покаранням за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 72 КК України, призначені покарання ОСОБА_6 у виді штрафів у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень кожен, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1144,15 грн. (одна тисяча сто сорок чотири гривні, п`ятнадцять копійок).

Також ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року, в частині призначення покарання, підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за сукупністю злочинів, обрав принцип поглинання менш тяжкого покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року, більш тяжким, призначеним оскаржуваним вироком.

Звертає увагу, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 71 КК України було остаточно визначено покарання у виді громадських робіт в розмірі 80 годин та штрафів у сумі 850 грн. кожен за вироками Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2020 року та 29 грудня 2020 року, які ухвалено виконувати самостійно.

Вказує, що суд ухвалюючи вирок із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, фактично одночасно застосував два принципи призначення покарання за сукупністю злочинів поглинання менш тяжкого покарання у виді громадських робіт більш тяжким у виді позбавлення волі, та повного складання покарання у виді штрафів ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом встановлено та визнано доведеним, що 08 грудня 2020 року, приблизно о 05:00 год., ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, направленим на таємне викрадення чужого майна, підійшов до будинку АДРЕСА_3 , та у нього виник злочинний корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з метою власного незаконного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_6 переліз через паркан домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зайшов до приміщення гаражу, що був не зачинений, де побачив велосипед марки «Formula Blizzar», з серійним номером PMANVLT1546958, та скориставшись тим, що його протиправні дії непомітні для оточуючих та потерпілого, ОСОБА_6 таємно викрав з приміщення гаражу велосипед марки «Formula Blizzar», з серійним номером НОМЕР_1 , вартістю 1770 грн., який належить ОСОБА_8 . Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1770 грн.
Дії ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднана з проникненням до іншого приміщення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, кваліфікація дій за ч. 3 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №223/100/17, згідно ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Виходячи із правової природи наведеної норми, призначення покарання за сукупністю злочинів здійснюється в два етапи. На першому з них суд призначає покарання за кожний окремий злочин, що входить до сукупності, а на другому визначає остаточне покарання (загальну його міру)за усі злочини, що утворюють сукупність, керуючись при цьому спеціальними правилами принципами його призначення за сукупністю.

Покарання за сукупністю злочинів може визначатись шляхом: а) поглинання менш суворого покарання більш суворим; б) часткового складання призначених за окремі злочини покарань; в) повного їх складання.

Встановлюючи такий порядок визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, закон не регламентує, у яких випадках суд може використовувати той чи інший із зазначених принципів. У кожному випадку це питання вирішується за розсудом суду, який обирає той чи інший принцип визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів з урахуванням конкретної справи і даних про особу винного.

Призначення остаточного покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим може здійснюватися щодо покарань як одного, так і різних їх видів і припускає, що суд, призначивши окремі злочини різні за ступенем суворості покарання, одним з них більш суворим поглинає інше (інші) менш суворі. Визначаючи ж, яке з призначених покарань є більш суворим, суд виходить: а) або з його розміру (строку) якщо призначені покарання належить до одного виду; б) або з його місця в законодавчому переліку покарань (ст. 51КК України) якщо призначені покарання належать до різних видів.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України та йому було призначено покарання у виді 80-ти годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до вказаного вироку було приєднано невідбуте покарання за вироками Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2020 року та 29 грудня 2020 року у вигляді штрафів в сумі 850 грн. кожен. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вироки Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2020 року та 29 грудня 2020 року, ухвалено виконувати самостійно.

Згідно оскаржуваного вироку, суд першої інстанції одночасно застосував два принципи призначення покарання та призначив ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року, більш суворим покаранням за оскаржуваним вироком, призначивши покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі. Та посилаючись на положення ч. 3 ст. 72 КК України, призначені покарання ОСОБА_6 у виді штрафів у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень кожен, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року, ухвалив виконувати самостійно. Тобто, застосував два принципи призначення покарання за сукупністю злочинів, що суперечить положенням ст. 70 КК України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є підставою для зміни вироку суду в цій частині, а тому апеляційна скарга заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, апеляційний суд вважає необхідним, при призначені покарання обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувати принцип поглинання менш суворого покарання у виді громадських робіт в розмірі 80 годин та штрафів у розмірі 850 грн. кожен за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року, більш суворим за оскаржуваним вироком та остаточно визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді 3 років позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України з призначеним покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш тяжкого покарання у виді громадських робіт в розмірі 80 годин та штрафів у розмірі 850 грн. кожен за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року, більш тяжким за оскаржуваним вироком, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: