У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.04.2021 Справа №607/3912/21
провадження № 1-кс/607/1361/2021
м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання адвоката ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна,
встановила:

адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року у справі № /14963/20 на автомобіль марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 /далі Автомобіль/, який належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_6 та законному володільцю згідно з договору купівлі продажу ОСОБА_5 .
Клопотання мотивовано тим, що на даний момент зникли обставини, котрі стали підставою для накладення арешту на це майно, оскільки не доведено причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину. На думку адвоката, автомобіль не зберігає на собі слідів і не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту, чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не набутий кримінально протиправним шляхом чи в результаті вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 в судовому засіданні вказані вимоги підтримав з підстав, викладених у клопотанні. Пояснив, що надані прокурором документи не підтверджують того факту, що арештований автомобіль містить ознаки речового доказу.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Послався на те, що існують ознаки того, що арештоване майно набуте злочинним шляхом. На підтвердження таких своїх посилань надав протокол огляду від 11 грудня 2020 року, де зафіксовані банківські операції.
Заслухавши пояснення, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, за необхідне зазначити наступне:
ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року /справа № 607/14963/20/, накладено арешт на Автомобіль, а також ключі від нього /далі Ухвала від 10 вересня 2020 року/.
Автомобіль було вилучено в ході проведення обшуку, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2020 року у справі № 607/14773/20. Вказане підтверджується протоколом обшуку від 08 вересня 2020 року.
Як вбачається зі змісту Ухвали від 10 вересня 2020 року, арешт накладений з метою його збереження як речового доказу, котрий фактично належить та перебуває у користуванні ОСОБА_5 , хоча і не перереєстрований із попереднього власника ОСОБА_6 .
Вказані висновки слідчого судді підтверджені і ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року, постановленою за підсумком перегляду Ухвали від 10 вересня 2020 року.
З огляду на це висновки адвоката про протилежне сприймаю критично.
Ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2020 року /справа № 607/22341/20/ та від 11 січня 2021 року /справа № 607/189/21/ зазначений арешт в частині користування Автомобілем, а таож арешт кключів від нього скасовано. Це майно повернуто ОСОБА_5 .
Частиною 1 ст. 26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Ця норма у комплексному зв`язку із іншими положеннями КПК /параграфом 2 КПК України/ дає підстави для висновку, що сторона обвинувачення вільна у застосуванні заходів та прийомів проведення досудового розслідування, які дозволені законом.

Таке розслідування у даному провадженні не завершено та сторона обвинувачення, як і раніше, вважає Автомобіль речовим доказом у справі.

Частиною 1 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, саме на ініціатора клопотання про скасування арешту, поданого під час досудового розслідування, покладено обов`язок довести, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, або що його накладено необґрунтовано.
Статтею 98 КПК України визначено, що однією із обставин, яка визначає приналежність матеріального об`єкту до речового доказу, є те, що він набутий кримінально протиправним шляхом.
Саме на таку обставину посилається прокурор та надає цьому документи, що, на його думку, це підтверджують.
У свою чергу ОСОБА_5 /її представник не спростували таких доводів прокурора, хоча, як уже зазначено вище, саме на неї покладено обов`язок доказування того, що у застосуванні арешту відпала потреба. У даній справі це полягає у доведенні перед слідчим суддею того, що це майно не містить ознак речового доказу.
Той факт, що на даний момент ОСОБА_5 не оголошено підозру, сам по собі не свідчить про неможливість арешту її майна, адже відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України такий захід забезпечення кримінального провадження може бути застосований до майна будь-якої особи, яке містить ознаки речового доказу.
Щодо співмірності застосованих заходів слідчий суддя звертає увагу на наступне.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив Європейського суду з прав людини у своєму рішенні від 07 червня 2007 року у справі «Смірнов проти Росії» (Smirnov v. Russia), заява № 71362/01, п. 57), яке слід враховувати відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, при вирішенні питання про можливість утримання державою майна, як речового доказу у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи.

У даній справі наявний очевидний суспільний інтерес у встановленні в кримінальному провадженні істини в найкоротший на найбільш ефективний спосіб.

Йому опонує право на вільне та безперешкодне володіння/користування своїм майном ОСОБА_5 .

На думку слідчого судді, баланс між цими двома елементами на даний момент забезпечений і зосереджений у тому, що державою зроблено усе для того, аби мінімізувати негативні наслідки досудового розслідування для ОСОБА_5 , оскільки відновлено її право на користування своїм майном.

В свою чергу обмеження на розпорядження ним є вимушеною мірою, якої достатньо для того, аби втримати баланс із вказаним суспільним інтересом.

З наведеного, керуючись ст.ст. 26, 132, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановила:
у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, відмовити.
Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого судового засідання.
Слідчий суддя ОСОБА_1