1Справа № 335/4398/17 1-кп/335/47/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.185, ч.2,4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001417 від 01.04.2016, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.185, ч.2,4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, ч.1 ст.357 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.1 ст.357 КК України.

Ухвалою колегії суддів від 13.08.2018 вказане кримінальне провадження прийнято до провадження, у зв`язку із заміною головуючого судді, та призначено судовий розгляд.

Ухвалою колегії суддів від 25.05.2021 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 продовжено строком на 60 днів до 23.07.2021 включно.

Прокурором через канцелярію суду було подано клопотання про продовження строку застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігання яких є неможливим при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

На вирішення учасників процесу судом було поставлено питання щодо можливості розгляду клопотання прокурора головуючим суддею, відповідно до положень п. 20-5 Розділу XІ „Перехідні положення КПК України, за відсутності суддів (суддя ОСОБА_7 перебуває у щорічній відпустці), які входять до складу колегії суду, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Учасники процесу не заперечували проти розгляду клопотання прокурора головуючим суддею за викладених обставин, у зв`язку з чим суд перейшов до розгляду клопотання по суті.

Прокурор у судовому засіданні підтримала заявлене клопотання, наполягала на його задоволенні з підстав, викладених у клопотанні.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти клопотання прокурора, вважають його необґрунтованим, просили суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченої на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який на їх думку здатен забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченою, та запобігти ризикам, про які зазначає прокурор.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 197 КПК України передбачено можливість продовження строку тримання під вартою в порядку, передбаченому цим Кодексом, зокрема, відповідно до положень ст. 199 КПК України, за клопотанням прокурора, яке подається не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до абзацу 5 п. 20-5 Розділу XІ „Перехідні положення КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Виходячи з аналізу правових норм кримінального процесуального законодавства, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, в тому числі тяжкого та особливо тяжкого. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Судом при вирішенні даного питання, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченій, враховується наступне.

Обвинувачена ОСОБА_4 є особою працездатного віку, яка до затримання не була працевлаштована, за сімейним станом ОСОБА_4 не заміжня, має дитину, яка проживає із бабусею, яку призначено опікуном дитини. Доказів щодо позитивної репутації та майнового стану обвинуваченої суду не надано. Раніше ОСОБА_4 неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів. Розмір шкоди, заподіяної інкримінованими обвинуваченій злочинами, виходячи зі змісту цивільних позовів, є значним.

Також, суд вважає, що стосовно ОСОБА_4 наразі наявні ризики, визначені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор, що на даний час виключають можливість застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винною, з огляду на вірогідність переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, обвинуваченою та її захисником не було надано суду обґрунтованого клопотання про зміну запобіжного заходу, яке б відповідало вимогам статті 201 КПК України, із наданням відповідних доказів, зокрема, щодо можливості перебування під домашнім арештом за конкретно визначеною адресою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням викладеного, та враховуючи дані щодо особи обвинуваченої, суд доходить висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченої, з огляду на що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо останньої слід продовжити строком на 60 днів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 , визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 376, п. 20-5 Перехідних положень КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 19 вересня 2021 року включно, з утриманням у ДУ „Запорізький слідчий ізолятор.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019.

Головуючий суддя ОСОБА_1