Справа № 166/210/21 Провадження №11-сс/802/261/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
воласника майна ОСОБА_7 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 18 травня 2021 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000010),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 18 травня 2021 року задоволенно клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку в офісній кімнаті, що розміщена на 2 поверсі приміщення будинку АДРЕСА_1 , яке належить Ратнівському споживчому товариству та перебуває в оренді ОСОБА_7 , а саме системний блок чорного кольору з написом «MITRON», в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000010, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.362 КК України.

В поданій апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що інформація щодо інвентаризації земель державної власності, є службовою інформацією і належить державі. Вказує на те, що при відсутності статусу «з обмеженим доступом», сама її наявність на арештованих електронних носіях, не може устворювати склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.362 КК України, а тому відсутні належні докази, що вилучене майно пілоягає критеріям, встановлених ст.98 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, власника майна та його представника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в накладенні арешту на майно, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги і просив рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Вимогами частини 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно приписів ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), тобто з метою збереження речових доказів.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ ВП№2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР № 0000010, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.362 КК України.
Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , обіймаючи до травня 2017 року посаду співробітника ІНФОРМАЦІЯ_1 і маючи право доступу до інформації, що обробляється та зберігається в автоматизованій системі державного земельного кадастру, без отримання на те дозволу уповноважених органів, несанкціоновано скопіював цифрові файли, які містять інформацію щодо інвентаризації земель державної власності, ортофотоплани та окремі проекти землеустрою із відведення земельних ділянок у власність та постійне користування виготовлені Волинською регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру», що є службовою інформацією і належить державі. Вказана інформація може використовуватись лише в системі ДЗК і її копіювання працівниками чи іншими особами забороняється.

Після звільнення ОСОБА_7 зареєструвався в якості фізичної особи-підприємця (діяльність у сфері інжинірингу) з надання послуг із розроблення проектів землеустрою. В подальшому, ОСОБА_7 скопіював несанкціоновано отриману базу даних на власні ПЕОМ, які знаходяться в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до її витоку.
28 квітня 2021 року в ході проведення санкціонованого обшуку в в офісній кімнаті, що розміщена на 2 поверсі приміщення будинку АДРЕСА_1 , яке належить Ратнівському споживчому товариству та перебуває в оренді ОСОБА_7 , в рамках даного кримінального провадження було вилучено саме системний блок.

Постановляючи рішення про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя таке рішення мотивував тим, що вилучене під час обшуку майно є засобом вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з чим, з метою детального огляду та встановлення відповідної інформації, яка стосується вказаного кримінального провадження та має суттєве значення для проведення повного, всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення, та в подальшому призначення відповідних судових експертиз, прокурором Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 винесено постанову від 29 квітня 2021 року про визнання вилученого майна речовими доказами.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, аналізуючи встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження, наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.362 КК України.

Також є підстави вважати, що вилучений у ОСОБА_7 майно має доказове значення у кримінальному провадженні, та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Обставини кримінального провадження свідчать про те, що системний блок може у собі містити відомості, які у подальшому будуть використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У ході проведення досудового розслідування є необхідність вивчення та аналізу інформації, що міститься на цьому системному блоці.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права ОСОБА_7 , і саме за таких умов може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи з вище наведеного, апеляційний суд вважає, що вищевказане вилучене майно є предметом доказування злочину, передбаченого ч.2 ст.362 КК України, слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов вірного висновку про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході проведення санкціонованого обшуку.

На думку апеляційного суду, вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що воно використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів та їх дослідження органами досудового розслідування, клопотання прокурора у цій частині підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги власника майна з цього приводу є необґрунтованими.

На переконання суду апеляційної інстанції, слідчим суддею надана належна оцінка тому, яке значення у вказаному кримінальному провадженні має вилучене майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення судових експертиз, є достатні підстави вважати, що таке майно, дійсно, відповідає критеріям, зазначеним у ст.ст.98, 167 КПК України.

Крім того, як встановлено під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 було надано можливість скопіювати всю інформацію, яка знаходилась на вилучених носіях.

Апеляційний суд також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення експертного дослідження, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 18 травня 2021 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000010 без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: