Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2508/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 285/2508/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 липня 2021 року, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що він не має жодного відношення до інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його вина лише в тому, що він раніше судимий. Вказує, що він не переховувався від суду, а хворів на Covid-19 в м.Києві, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що він дізнавшись про його розшук, самостійно прийшов до поліції.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000711 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
06.05.2021 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області надійшло клопотання прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, оскільки вказаний строк спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.
Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачуєтьсяу вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років,дані про особу обвинуваченого, який був оголошений у розшук, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №285/2508/17, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000711 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

06.05.2021 року прокурор Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки строк його тримання під вартою спливає, а ризики, які слугували підставою для такого запобіжного заходу не зникли.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, переховувався від суду та тривалий час знаходився у розшуку.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Ризик можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду обумовлений тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений тривалий час знаходився у розшуку.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Ризик можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення зумовлений тим, що обвинувачений ОСОБА_8 , маючи непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 122 КК України, вчинив умисний тяжкий злочин проти життя особи, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та сталу протиправну поведінку.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апелянта про те, що він не переховувався від суду, а хворів на Covid-19 в м.Києві, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01.10.2020 року обвинуваченого ОСОБА_8 було оголошено в розшук, оскільки останній не з`являвся на виклики у судові засідання та встановити його місцезнаходження не виявлялося можливим (а.п. 5).

Будь-які докази щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у м. Києві в матеріалах провадження відсутні, не надані такі докази і апеляційному суду..

Вказання захисником ОСОБА_7 в засіданні апеляційного суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має цивільну дружину та дитину не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що він не має жодного відношення до інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є предметом апеляційного розгляду на даній стадії кримінального провадження. Зазначеному буде надана оцінка судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 липня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :