Справа № 467/65/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження №0000748, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, освіта вища, працюючого менеджером в ТОВ «Спецзнак», не одруженого, на утриманні непрацездатних та/або неповнолітніх осіб не має, зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, що настали, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Суд визнав доведеним, що 19 серпня 2017 року близько 23 год. 50 хв., у темний час доби, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки VOLKSWAGEN JETTA, д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по неосвітленій сухій асфальтованій проїзній частині 93 кілометру автодороги із двостороннім рухом Р-06 «Ульянівка Миколаїв», яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, з боку м. Первомайськ в напрямку м. Южноукраїнськ Миколаївської області зі швидкістю 70км/год., діючи з необережності, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1 та 11.3 ПДР України, як то, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не надавши перевагу в русі водію автомобіля марки DAEWOO T 13110, д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку м. Первомайськ Миколаївської області, внаслідок чого допустив зіткнення із ним в межах лівого узбіччя зустрічної смуги руху.

В результаті дорожньо транспортної пригоди водій автомобіля DAEWOO T 13110, д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

До висновків щодо доведеності обвинувачення суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності і допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів, оцінка позиції і аргументів сторін кримінального провадження у ракурсі установлених фактичних обставин

Зокрема, допитаний в суді у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 суду показав, що 18 серпня 2017 року, близько 24 год. 00 хв. він, керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN JETTA, рухався у своїй полосі руху на неосвітленій ділянці дороги з м. Києва до м. Херсон зі швидкістю приблизно 60 -70 км/год. На 93 км. автодороги Р - 06, проїхавши близько одного кілометра с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, він побачив ввімкнене ближнє світло фар автомобіля, який також рухався у своїй полосі йому назустріч.

При цьому, він бачив, що ближнє світло автомобільних фар хилитається, подумав, що у автівки спустило колесо або ж водій хотів щось об`їхати. Рух машини був хаотичний і непрямолінійний.

Тоді він переїхав на крайнє ліве положення проїзної частини, подумавши, що водій ОСОБА_11 хоче зупинитись на узбіччі з його сторони. Він прийняв таке рішення, хоча повинен був зайняти крайнє праве положення, а згідно ПДР повинен був рухатись максимально вправо і зупинитись. Однак, розгубився і вчинив дії, що суперечать ПДР України. При цьому, суцільної лінії дорожньої розмітки на цій ділянці дороги не було, здається була переривчаста лінія, а так само були відсутні й дорожні знаки.

Зіткнення відбулось на самому краю лівого узбіччя, в результаті якого його автомобіль отримав пошкодження з правої сторони, а він отримав ушкодження ніг, черепно мозкову травму та вивих руки.

Швидку викликали свідки, а коли приїхали працівники МЧС, то дверцята DAEWOO не можливо було відкрити, у той час як водій перебував за кермом. Він спочатку не зрозумів, що водій ОСОБА_11 загинув.

Обвинувачений вказав, що жалкує з приводу події, що сталась, жодним чином не бажав смерті водія ОСОБА_11 і не передбачав таких наслідків.

Він приїздив до потерпілої, вибачався перед нею, частково відшкодував моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., надавав і надає матеріальну допомогу їй і має намір допомагати в подальшому, оскільки розуміє положення у якому вона опинилась, втративши сина.

Тож, загалом обвинувачений в ході судового розгляду змінив свою позицію щодо визнання вини, як то, спочатку визнавав її, однак, у подальшому вважав себе невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).

Потерпіла ОСОБА_9 , яка була допитана відповідно до положень ст.353 КПК України, в судовому засіданні показала суду, що в результаті цієї дорожньо транспортної пригоди загинув її єдиний син ОСОБА_10

19 серпня 2018 року він кудись поїхав, але куди саме не сказав. Довго чекаючи на сина, вона думала, що зламався автомобіль, а коли близько 24 год. 00 хв. телефонувала йому, то спочатку йшли гудки, а потім телефон був поза зоною досяжності.

Близько 04 год. 30 хв. ранку вона вийшла на подвір`я та побачила сусіда, який і повідомив їй, що ОСОБА_12 в морзі. Вона втратила свідомість, після чого нічого не пам`ятає.

Потерпіла вказала, що обвинувачений після події приїздив до неї, просив вибачення, пропонував матеріальну допомогу і дав близько 10 000, 00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В подальшому вона також отримувала від нього кошти.

Наразі потерпіла залишилась сама, втратила єдиного сина, який здійснював за нею догляд.

Ці показання обвинуваченого та потерпілої, ураховуючи, що остання не була безпосереднім очевидцем події, отримані судом у передбачений законом спосіб і сприймались ним безпосередньо, а тому є допустимими і одночасно належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів і є оціненими у сукупності із іншими доказами у справі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що влітку 2017 року, точної дати не пам`ятає, близько 23 год. 00 хв. він повертався з відпочинку на морі. Проїхавши м. Южноукраїнськ Миколаївської області, рухався в сторону м. Первомайськ.

Попереду нього їхала якась автівка, а попереду неї - автомобіль DAEWOO. Рух DAEWOO був нормальним.

Було темно і сухо, дорога не освітлювалась, у зв`язку із чим він бачив лише фари автомобіля. Всі рухались зі швидкістю приблизно 90 100 км/год., а на дорозі була дорожня розмітка.

Потім він побачив, як автомобіль DAEWOO виїхав на зустрічну смугу руху, зрозумів це по світлу його фар.

Автомобіль обвинуваченого отримав удар в праву сторону, але після зіткнення DAEWOO вже був на своїй полосі руху, тобто зіткнення відбулось на лівій для автомобіля VOLKSWAGEN полосі. Від удару ОСОБА_11 відкинуло на свою смугу. Він бачив це по габаритних вогнях.

В подальшому свідок показав, що він не може точно стверджувати на якій полосі руху відбулось зіткнення. Сліди автомобілів були закручені.

На запитання прокурора про причини зміни показань, свідок вказав, що його показання дійсно є відмінним від тих, що надані ним в ході досудового розслідування, однак, саме ці показання, які надані ним в суді, є правдивими.

Причин зміни показань свідок достатньо обґрунтовано не пояснив.

Допитаний в порядку ст. 356 КПК України експерт ОСОБА_14 показав суду, що працює на посаді головного судового експерта Миколаївського відділення ОНДІСЕ.

У цьому кримінальному провадженні виконував комплексну транспортно - трасологічну і автотехнічну експертизу по дослідженню обставин ДТП, оформлену висновком № 17-1182 від 15 грудня 2017 року.

Проведення цієї експертизи йому було доручено за письмовою резолюцією керівника експертної установи.

Пояснив, що при проведенні експертизи він керувався інструкцією, яка діяла на час її проведення. Які зміни в неї були внесені він не пам`ятає. Використовував вихідні дані, що надані слідчим у листі і за резолюцією керівника передані йому на дослідження. Самі ж вихідні дані у висновку не відображені, але були використані, як ті, що містяться у постанові слідчого, так і ті, які були направлені листом. При цьому, дані про 80 метрів він не використовував, так як вони не підтверджені слідовою інформацією.

Дані слідчого експерименту не є обов`язковими для використання, експерт самостійно обирає методику дослідження і бере ті дані, які необхідні для надання відповіді на запитання згідно обраної методики.

При цьому, експерт вказав, що те, як рухався автомобіль DAEWOO до зіткнення не має значення, так як саме зіткнення сталось на його смузі руху.

Транспортні засоби не оглядав, до них не виїжджав, де вони перебувають не знає, з клопотанням до слідчого про доступ до автівок не звертався, оскільки використовував ту методику, яка не потребує безпосереднього дослідження транспортних засобів і у цьому випадку йому було достатньо наявних вихідних даних.

Крім того, він використовував Правила дорожнього руху, які діяли на момент проведення експертизи.

Що ж до слідів L1 та L 2, то це сліди ковзання, а слід L2 належить автомобілю DAEWOO. Хоча на схемі вони відображені прямолінійно, але при заносі сліди не мають прямолінійної конфігурації.

На його думку, слід L2 це слід переміщення автомобіля DAEWOO після контактування з автомобілем Фольксваген, але це не слід гальмування. Тобто, слід L2 належить автомобілю DAEWOO, але залишений в процесі контакту з автомобілем VOLKSWAGEN.

В процесі дослідження ним було установлено, що автомобіль DAEWOO перед зіткненням повернувся на свою смугу руху, а тому інша смуга була вільною для автомобіля VOLKSWAGEN і саме VOLKSWAGEN, виїхавши на зустрічну для себе смугу руху створив небезпеку для DAEWOO.

Допитаний із дотримання правил ст. 356 КПК України експерт Харківського НДІСЕ із Засл. проф. М.С. Бокаріуса ОСОБА_15 показав суду, що він виконував експертне дослідження в рамках комплексної судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи, оформлене висновком № 27960/5139 від 26 квітня 2019 року.

Зокрема, як вказав експерт, у якості вихідних даних він, серед іншого, взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , які неможливо перевірити через відсутність у матеріалах справи інших об`єктивних даних, які б їх підтверджували.

Також експерт вказав, що враховував показання свідка ОСОБА_13 , які містились в ухвалі суду про призначення експертизи, із яких слідує, що автомобіль DAEWOO рухався саме за такою траєкторією, як вказано ним у висновку.

Однак, ці показання також неможливо перевірити, так само як і показання обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі наведених у дослідженні розрахунків та порівняння відстаней, він зробив висновок, що автомобіль DAEWOO виїжджав на зустрічну смугу руху і не встиг повернутись на свою смугу, а тому його дії не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП.

При цьому, при виникненні небезпеки, як то, автомобіля DAEWOO, який у даному випадку був небезпекою, так як рухався у зустрічному напрямку, ПДР України зобов`язують водія лише загальмувати і не вказують куди і у якому напрямку слід рухатись чи то яке положення зайняти на проїзній частині.

Чому водій ОСОБА_6 здійснив маневрування вліво, він не може вказати, так як відповідь на це запитання не входить до його компетенції. Але у дорожній обстановці, що склалась, виходячи із вихідних даних, зазначених в ухвалі суду, зіткнення все одно б відбулось, так як автомобіль DAEWOO за наявними у матеріалах справи даними і відповідними розрахунками не встиг би з`їхати на свою смугу руху, незалежно від того, який маневр виконав водій VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 . Оскільки зупиночний шлях становить 53 метри, а за такої відстані на таких швидкостях автомобілі не встигають роз`їхатись і контактують.

При цьому, водій DAEWOO ОСОБА_10 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, так як виїхав на зустрічну смугу руху і перед цим не переконався в безпеці.

Таких висновків він дійшов, використовуючи не лише показання ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 , а й виходячи з аналізу пошкоджень транспортних засобів, їх розташування, зокрема, кут контактування. При цьому, транспортні засоби досліджувались ним безпосередньо.

Як наслідок, експерт прийшов до висновку, що водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 діяв в умовах аварійної обстановки.

Крім цього, в порядку ст. 358 КПК України, суд дослідив надані стороною обвинувачення документи у їх розумінні згідно ст.ст. 84, 99 КПК України, розцінюючи як фактичні дані, отримані у передбаченому указаним Кодексом порядку, на підставі яких належить установити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження і підлягають доказуванню у ньому, як то протоколи слідчих дій та висновки експертів.

Зокрема, протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди ( далі ДТП) від 20 серпня 2017 року із додатками схемою і фототаблицею (зображення №1-№35), що складений слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих, зафіксовано погодні умови, напрямок проведення огляду та вид пригоди.

При цьому, оглядом встановлено місце ДТП (автодорога Р-06 «Ульянівка Миколаїв», 93 км + 300 м.), ділянка проїзної частини (горизонтальна, пряма в плані), вид покриття (асфальтобетонне), його стан (сухе, чисте), загальна ширина дорожнього покриття ( 7,35 м.) та число смуг для руху (по одній в кожному напрямку).

Із протоколу слідує наявність на проїзній частині нанесених смуг горизонтальної розмітки білого кольору 1.1 та 1.6, примикаючих до неї з обох боків узбіч 3,2 м в напрямку м. Южноукраїнська та 3,3. м в напрямку м. Первомайськ, а так само і геометричні координати місця пригоди, визначені на підставі аналізу інформації слідів і локалізації пошкоджень транспортних засобів (далі ТЗ).

Дані протоколу ОМП вказують, що пригода мала місце на ділянці дороги, де рух ТЗ не регулюється, освітлення відсутнє, так само як і встановлені дорожні знаки попереджувальні, пріоритету, заборонні, наказові та сервісу. Наявний лише інформаційно - вказівний знак 5.60.

Крім цього, протоколом зафіксовано розташування обох транспортних засобів на місці пригоди, як відносно меж проїзної частини, так і відносно нерухомих орієнтирів; локалізацію видимих зовнішніх пошкоджень ТЗ; сліди шин, зокрема, зносу.

При цьому, протоколом не зафіксовані сліди гальмування та їх розташування на проїзній частині, у тому числі й на узбіччі.

Протокол, крім вказаного вище, містить інформацію стосовно наявності відокремлених від транспортних засобів частин та інших об`єктів, слідів контактної взаємодії ТЗ з навколишніми предметами; інші сліди, зокрема, залишені потерпілим; дані про труп, місце його розташування та опис тілесних ушкоджень.

Схема ДТП, при цьому, містить графічне зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому об`єктів та обставини, що стосуються події та мають значення для об`єктивного визначення її причин.

Фототаблиця до протоколу (фото №5-№7) містить зображення слідів заносу та ковзання (фото №20-№ 22, №28) автомобіля DAEWOO та осипу грунту та уламків пластикових частин.

Отже, даними протоколу ОМП від 20 серпня 2017 року із додатками підтверджується безпосередньо факт настання самої події, як то, дорожньо транспортної пригоди, її час, місце та інші обставини, у тому числі й щодо учасників та наслідків, які настали в результаті зіткнення транспортних засобів, а так само і параметрів ДТП, що у подальшому будуть використані, як вихідні дані при проведенні експертних досліджень.

Доводи захисника щодо недоліків протоколу ОМП (не підписаний ОСОБА_6 , не підписаний судово медичним експертом/лікарем, не заповнені п.п. 14,15 протоколу, неузгодженість відомостей у п.п.19,20 із схемою ДТП) судом ураховані, проте, вони (ці недоліки) як кожен окремо, так і у своїй сукупності не обумовлюють визнання цього доказу недопустимим у розумінні ст.ст. 86, 87 КПК України, так як не вказують на дійсність істотного порушення прав особи при його отриманні, а суттєвих порушень ст. 237 КПК України не установлено.

Відсутність підписів ОСОБА_6 та судово медичного експерта /лікаря не тягнуть за собою визнання доказу недопустимим, так як не є доведеним істотне порушення прав особи цим самим. З огляду ще й на те, що за словами ОСОБА_6 із місця події він був доставлений до лікарня машиною швидкої медичної допомоги.

Зокрема, щодо наслідків події, як обов`язкової ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, то згідно висновку експерта №258 від 19 вересня 2017 року причиною смерті ОСОБА_10 стали множинні переломи ребер з двох боків, правобічний гемоторакс (скупчення крові між легеню і внутрішньою стінкою грудної порожнини).

При судово медичній експертизі трупу виявлені наступні тілесні ушкодження: множинні двобічні переломи ребер з правобічним гемотораксом, перелом правої стегнової кістки, забої легень, рвана рана правого колінного суглобу, забійна рана підборіддя, садна голови, грудної клітки, садно лівого колінного суглобу, синець передньої черевної стінки.

Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмета і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Враховуючи локалізацію і характер тілесних ушкоджень можливо зробити висновок, що вони могли утворитись при зіткненні легкового автомобіля з перешкодою, якою міг бути інших легковий автомобіль, з послідуючим інерційним рухом потерпілого в салоні автомобіля і взаємодією з виступаючими його частинами.

При цьому, судово медичні дані не протирічать можливості перебування потерпілого за кермом автомобіля.

При судово токсикологічному дослідження крові з трупа ОСОБА_10 етиловий спирт не виявлено.

Згідно висновку експерта № 648 від 25 вересня 2017 року на момент ДТП ходова частина, рульове керування і робоча гальмівна система автомобіля ЗАЗ DAEWOO знаходилась в працездатному стані, у той час, як неможливо надати відповідь щодо працездатності фар головного освітлення на момент ДТП.

Несправностей автомобіля, які могли б виникнути до ДТП, в досліджуваних системах та механізмах не виявлено.

Згідно висновку експерта №647 від 22 вересня 2017 року на момент ДТП ходова частина, рульове керування і робоча гальмівна система автомобіля VOLKSWAGEN JETTA знаходились в працездатному стані, у той час, як дати відповідь з приводу працездатності фар головного світла на момент ДТП не є можливим.

Несправностей автомобіля, які могли б виникнути до ДТП, в досліджуваних системах та механізмах не виявлено.

Із такого суд робить висновок, що обидва транспортні засоби були технічно справними і не мали таких несправностей ходової частини, рульового керування та гальмівної системи, що могли б спричинити некерованість ними або несподівану для водія зміну траєкторії руху.

Стосовно обставин виникнення, розвитку та безпосередньо механізму ДТП, то судом досліджено комплекс таких доказів.

Зокрема, за результатами проведеного слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 шляхом відтворення дій, обстановки, проведення вимірювань, з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для справи (протокол слідчого експерименту від 10 листопада 2017 року із додатками схемою та фототаблицею, складений слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області з участю двох понятих та ОСОБА_6 ), було здобуто дані щодо швидкості руху транспортних засобів (70 км/год. для автомобіля VOLKSWAGEN JETTA та 80 км/год. для автомобіля ЗАЗ DAEWOO), видимості у напрямку руху водія ОСОБА_6 (приблизно 70 м), дорожню обстановка, що передувала події.

В ході слідчого експерименту ОСОБА_6 показав траєкторію руху автомобілів VOLKSWAGEN JETTA та ЗАЗ DAEWOO до зіткнення та під час зіткнення, саме місце зіткнення відносно меж проїзної частини та відстань, на якій на його смугу виїхав автомобіль ЗАЗ DAEWOO (80 м), боковий інтервал між ТЗ склав 1 м.

Істотних порушень вимог ст. 240 КПК України чи інших порушень норм того ж Кодексу при проведенні цієї слідчої дії не установлено.

Із висновку інженерно транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно трасологічні дослідження» № 649 від 27 вересня 2017 року слідує, що первинний контакт між автомобілем VOLKSWAGEN JETTA та автомобілем ЗАЗ DAEWOO відбувся наступним чином: автомобіль VOLKSWAGEN JETTA розташовувався передньою правою частиною (правою частиною переднього бампера, правою фарою головного світла, правою частиною декоративної решітки радіатора, передньою правою частиною капота кузова, передньою частиною переднього правого крила кузова) до передньої центральної і правої частин (центральної і правої частини переднього бампера, правої фари головного світла, передньої центральної і правої частини капота кузова і декоративної решітки радіатора, передньої частини переднього правого крила) автомобіля ЗАЗ DAEWOO.

При цьому, в момент первинного контакту кут між повздовжніми осями транспортних засобів складав близько 170+(-)5 градусів.

Зіткнення між автомобілем VOLKSWAGEN JETTA та ЗАЗ DAEWOO відбулось в межах лівого узбіччя поблизу кінцевого положення передньої частини автомобіля ЗАЗ DAEWOO і позначеної на схемі ділянки осипу уламків пластикових частин обох транспортних засобів з великою кучністю та густотою з виливом рідини.

Точніше визначення місця первинного контакту (зіткнення) через відсутність достатньої кількості ознак не є можливим.

Встановити в якому взаємному положенні знаходились ОСОБА_16 та ЗАЗ DAEWOO в момент зіткнення відносно меж проїзної частини не є можливим через відсутність достатньої кількості ознак, наведених у мотивувальній частині висновку.

Згідно висновку експерта №17-1182 від 15 грудня 2017 року комплексної транспортно трасологічної і автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП, первинний контакт між автомобілем VOLKSWAGEN JETTA та ЗАЗ DAEWOO відбувся наступним чином: автомобіль VOLKSWAGEN JETTA розташовувався передньою правою частиною (правою частиною переднього бампера, правою фарою головного світла, правою частиною декоративної решітки радіатора, передньою правою частиною капота кузова, передньою частиною переднього правого крила кузова) до передньої центральної і правої частин (центральної і правої частини переднього бампера, правої фари головного світла, передньої центральної і правої частини капота кузова і декоративної решітки радіатора, передньої частини переднього правого крила) автомобіля ЗАЗ DAEWOO.

При цьому, в момент первинного контакту кут між повздовжніми осями транспортних засобів складав близько 170+(-)5 градусів, відраховуючи проти ходу годинникової стрілки від повздовжньої осі автомобіля VOLKSWAGEN JETTA до повздовжньої осі автомобіля ЗАЗ DAEWOO.

Зіткнення між автомобілем VOLKSWAGEN JETTA та ЗАЗ DAEWOO відбулося біля лівого узбіччя поблизу кінцевого положення передньої частини автомобіля ЗАЗ DAEWOO і позначеної на схемі ділянки осипу уламків пластикових частин обох транспортних засобів з великою кучністю та густотою з виливом рідини, початку сліду L4.

В момент вперше початкового контактування автомобіль ЗАЗ DAEWOO розташовувався правим переднім колесом біля початку сліду L2- на межі дорожнього покриття, а автомобіль VOLKSWAGEN JETTA перед його передньою частиною, зміщуючись вліво відносно напрямку його руху.

Оскільки ДТП мало місце в темний час доби, то водіям обох автомобілів при виборі швидкості руху необхідно було керуватися вимогами п. 12.2 ПДР, а саме: «В темний час доби і в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги».

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водію автомобіля ЗАЗ DAEWOO з моменту виникнення небезпеки для руху з моменту виїзду автомобіля VOLKSWAGEN на смугу зустрічного руху смугу руху автомобіля ЗАЗ DAEWOO, в своїх діях необхідно було керуватись вимогами п. 12.3 ПДР, а саме: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водію автомобіля VOLKSWAGEN JETTA в своїх діях необхідно було керуватись вимогами п.п. 11.3., 10.1 ПДР, а саме: «На дорогах с двусторонним движеним, имеющих по одной полосе для движения в каждом направлении, при отсутствии сплошной линни дорожной разметки или соответствующих дорожных знаков, выезд на полосу встречного движения возможен только для обгона или объезда препятствия либо остановки или стоянки у левого края проезжей части в населенных пунктах в разрешенных случаях, при этом водители встречного направления имнют приемущество»; «Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, і наданих на дослідження матеріалів, дії водія автомобіля VOLKSWAGEN JETTA не відповідали вимогам п.п. 11.3, 10.1 ПДР. Належним і своєчасним виконанням вимог п.п. 11.3,10.1 ПДР водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA мав технічну можливість попередити ДТП, а його дії, що передували ДТП, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, і наданих на дослідження матеріалів, в діях водія автомобіля ЗАЗ DAEWOO не вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР і його дії, передуючи ДТП, з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Судом при дослідженні цього висновку взято до уваги доводи сторони захисту щодо наявності у ньому суперечливих даних, як у мотивувальній частині, так і суперечності з іншими висновками експертів.

Однак ці доводи (неврахування даних слідчого експерименту, пояснень ОСОБА_6 , не здійснення експертом безпосереднього огляду ТЗ) не зумовлюють визнання цього доказу недопустимим, оскільки доказ здобутий за наявності відповідної правової підстави та у порядку, встановленому КПК України, у той час, як стороні захисту була надана можливість спростувати його шляхом призначення експертизи на стадії судового розгляду.

Разом із цим, суд визнає його таким, у якому не враховано повний комплекс даних, наданих експерту для дослідження, що могло значно вплинути на остаточні висновки, а за наявності дійсних суперечливих положень щодо належності слідів L1 та L2 колесам автомобіля ЗАЗ ( а.с. 168, 169), не може сприймати його як достовірний.

За такого, суд не обґрунтовує свої висновки фактичними даними із цього джерела.

Натомість, із висновку експерта №27960/5139 від 26 квітня 2019 року вбачається, що сліди L1 та L2, які мають ширину 0,3…0,35 м та зафіксовані на схемі до протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди, з технічної чотки зору не можуть бути утворені шинами автомобіля DAEWOO Sens, що мають маркування 175/70 R13 (ширина шини складає 0,175 м).

По причині, вказаній в дослідницькій частині висновку, встановити положення автомобіля DAEWOO Sens в момент зіткнення відносно елементів проїзної частини дороги з технічної точки зору неможливо. При цьому, місце зіткнення автомобіля DAEWOO Sens та автомобіля VOLKSWAGEN JETTA знаходилось на проїзній частині в районі утворення осипу грунту, який позначений на схемі під №2.

По причині, вказаній в дослідницькій частині висновку, перевірити показання водія автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 відносно того, що перед зіткненням автомобіль DAEWOO Sens рухався зустрічною смугою, а перед зіткненням здійснив маневр в напрямку своєї смуги руху та на узбіччя, з технічної точки зору неможливо.

Виходячи з вихідних даних ухвали, в дані дорожній ситуації водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 не мав технічної можливості попередити зіткнення із зустрічним автомобілем DAEWOO Sens при прямолінійному русі автомобіля VOLKSWAGEN JETTA без маневрування вліво, оскільки зупинка на своїй смузі руху не виключала зіткнення із зустрічним автомобілем, що рухався без гальмування.

Виходячи з вихідних даних ухвали, в даній дорожній ситуації водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 знаходився в аварійній ситуації, оскільки не мав технічної можливості уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем DAEWOO Sens з моменту виникнення небезпеки для його подальшого руху шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України.

Оцінка дій водія ОСОБА_6 , який знаходився в аварійній ситуації, в частині виконання маневрування ліворуч для уникнення зіткнення із зустрічним автомобілем DAEWOO Sens, тобто відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України, може бути проведена суддею самостійно з урахуванням якостей водія ОСОБА_6 (самовладання, швидкості прийняття зміни дорожньої ситуації, навиків водіння і. т.д.) та з урахуванням того, що водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України при прямолінійному русі уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем DAEWOO Sens, що рухався по смузі руху автомобіля VOLKSWAGEN JETTA.

Виходячи з вихідних даних ухвали, в даній дорожній ситуації водій автомобіля DAEWOO Sens ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 ПДР України.

Виходячи з вихідних даних ухвали, в даній дорожньо транспортній ситуації технічна можливість уникнути ДТП для водія автомобіля DAEWOO Sens ОСОБА_10 визначалась виконання вимог п. 10.1 ПДР України з метою не створення аварійної обстановки для інших учасників дорожнього руху, у тому числі і для водія автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 .

Виходячи із вихідних даних ухвали, в даній дорожньо транспортній ситуації дії водія автомобіля DAEWOO Sens ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України та знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Суд не погоджується із цим висновком у частині того, що водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості при прямолінійному русі уникнути зіткнення шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України, оскільки таке не узгоджується з іншими доказами у справі, у тому числі й висновками експертів.

Зокрема, експертне дослідження проводилось з урахуванням показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 ..

Так, показання свідка ОСОБА_13 не можливо розцінити як достовірні з огляду на дійсним факт зміни ним показань в частині того, що автомобіль ЗАЗ DAEWOO здійснював виїзд на зустрічну смугу руху (смугу руху автомобіля VOLKSWAGEN JETTA).

Ці показання свідком надані на стадії судового провадження, у той час, як на етапі досудового розслідування свідком надані інші показання стосовно руху автомобіля ЗАЗ DAEWOO.

Це установлено шляхом допиту свідка в суді.

Крім цього, перевірити показання ОСОБА_6 стосовно того, що автомобіль DAEWOO Sens рухався зустрічною смугою, а перед зіткненням здійснив маневр в напрямку своєї смуги руху та на узбіччя, з технічної точки зору неможливо.

Ці показання дійсно не підтверджені іншими об`єктивними даним, ураховуючи й той факт, що на початковому етапі судового розгляду обвинувачений визнавав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім цього, експерт мотивує свої висновки з урахуванням даних слідчого експерименту, в ході якого було отримано, на переконання суду, суб`єктивні дані, зокрема, щодо швидкості руху транспортних засобів та відстані, на якій автомобіль ЗАЗ DAEWOO виїхав на зустрічну для себе смугу руху, так як вони (швидкість і відстань) сприймалась самим обвинуваченим.

До того ж, згідно висновку експерта №6743 від 19 березня 2021 року комплекс даних стосовно механізму зближення транспортних засобів, встановлений в результаті слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , неспроможний з технічної точки зору.

Отже, суд відмічає, що згідно ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

А у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 753/10028/18 ВС КЦС вказав, що суд може не взяти до уваги висновок експерта за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, якщо із сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, у діях водія вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Згідно висновку комісійної автотехнічної експертизи №6743 від 19 березня 2021 року у дорожній ситуації, яка вбачається згідно ухвали про призначення експертизи та наданих матеріалів справи, водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 відповідно до вимог п. 12.3 ПДР повинен був з моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту, коли був об`єктивно спроможний виявити у межах свого руху зустрічний автомобіль ЗАЗ DAEWOO) негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Якщо виїзд автомобіля ЗАЗ DAEWOO на смугу зустрічного руху не був обумовлений причинами технічного характеру, то водій ОСОБА_10 , рухаючись поза межами населеного пункту, згідно вимог п.п.11.3,10.1 ПДР міг виїхати на смугу зустрічного руху лише для обгону та об`їзду перешкоди. При цьому, перед початком маневру він повинен був переконатись в безпечності маневру та дати дорогу автомобілю VOLKSWAGEN JETTA, що рухався в зустрічному напрямку.

Якщо в момент виїзду автомобіля VOLKSWAGEN JETTA на смугу зустрічного руху автомобіль ЗАЗ DAEWOO перебував на правій (своїй) смузі, то за таких обставин водій ОСОБА_10 відповідно до вимог п. 12.3 ПДР повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Комплекс даних стосовно механізму зближення транспортних засобів, встановлений в результаті слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , неспроможний з технічної точки зору, а тому не може бути використаний при проведенні досліджень, в тому числі для встановлення наявності (чи відсутності) у водія автомобіля ЗАЗ DAEWOO ОСОБА_10 технічної можливості уникнути зіткнення.

Якщо зафіксовані при огляді місця пригоди сліди ковзання довжиною L1 = 13,5 м. та L2= 9,5 м. ( який закінчується біля переднього правого колеса автомобіля ЗАЗ DAEWOO) утворені правими колесами автомобіля ЗАЗ DAEWOO, то враховуючи, що водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, виїхавши на призначений для зустрічного руху бік дороги, до моменту зіткнення гальмування не застосовував, то водій автомобіля ЗАЗ DAEWOO ОСОБА_10 своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Встановити наявність (чи відсутність) у водія автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ЗАЗ DAEWOO на основі встановленого в результаті проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 комплексу даних стосовно механізму зближення транспортних засобів не видається можливим через технічну неспроможність даного комплексу даних.

Якщо зафіксовані при огляді місця пригоди сліди ковзання довжиною L1 = 13,5 м. та L2= 9,5 м. утворені правими колесами автомобіля ЗАЗ DAEWOO, то враховуючи, що зіткнення відбулось на лівому ( по напрямку руху автомобіля VOLKSWAGEN JETTA) узбіччі, водій ОСОБА_6 мав, з технічної точки зору, можливість уникнути зіткнення, для чого йому достатньо було не змінювати напрямок свого руху з виїздом на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Оцінити відповідність дій водія автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 вимогам ПДР України на основі встановленого в результаті проведення слідчого експерименту за його участю комплексу даних стосовно механізму зближення транспортних засобів не надається можливим через технічну неспроможність цього комплексу даних.

Якщо зафіксовані при огляді місця пригоди сліди ковзання довжиною L1 = 13,5 м. та L2= 9,5 м. утворені правими колесами автомобіля ЗАЗ DAEWOO, то враховуючи, що водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ЗАЗ DAEWOO шляхом збереження напрямку свого руху, дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 11.3 ПДР України і перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП.

Оцінити відповідність дій водія автомобіля ЗАЗ DAEWOO ОСОБА_10 вимогам ПДР України на основі встановленого в результаті проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_6 комплексу даних стосовно механізму зближення транспортних засобів, не видається можливми через технічну неспроможність даного комплексу даних.

Якщо зафіксовані при огляді місця пригоди сліди ковзання довжиною L1 = 13,5 м. та L2= 9,5 м. утворені правими колесами автомобіля ЗАЗ DAEWOO, то враховуючи, що в момент звільнення автомобілем ЗАЗ DAEWOO смуги руху автомобіля VOLKSWAGEN JETTA відстань між даними транспортними засобами становила не менше 118…120 м, підстав стверджувати, що дії водія автомобіля ЗАЗ DAEWOO ОСОБА_10 не відповідали вимогам ПДР України, не вбачається.

Встановити причину ДТП, з технічної точки зору, на основі встановленого в результаті проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 комплексу даних не надається можливим через технічну неспроможність даного комплексу даних.

Якщо зафіксовані при огляді місця пригоди сліди ковзання довжиною L1 = 13,5 м. та L2= 9,5 м. утворені правими колесами автомобіля ЗАЗ DAEWOO, то причиною ДТП з технічної точки зору став виїзд автомобіля VOLKSWAGEN JETTA під керування водія ОСОБА_6 на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Так, дійсно вказаний висновок експерта є певною мірою умовним, позаяк, деякі відповіді на поставлені експерту запитання пов`язуються із належністю слідів L1 та L2 шинам автомобіля ЗАЗ DAEWOO, у той час, як матеріалами справи установлено, що ці сліди не належать цьому автомобілю.

Разом із цим, таке не зумовлює визнання цього доказу недопустимим чи то неналежним, і, відповідно, цей висновок не є таким, що не може бути використаний в процесі доказування, так як він містить у собі фактичні дані, що мають значення для справи.

Інші ж доводи захисту, зокрема, щодо використання при цьому дослідженні хибних вихідних даних, також не можуть свідчити на користь того, що висновок є неприйнятним для доказування.

Загалом усі досліджені судом висновки експертів, як докладні описи проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, є належними, а так само і допустимим, позаяк, порушень вимог ст. 101 КПК України судом виявлено не було, усі висновки відповідають положенням ст. 102 того ж Кодексу щодо свого змісту, у той час як будь - яких відомостей, що стосуються знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експертів сторони, з метою спростування достовірності проведених ними досліджень і висновків, суду не надавали.

Отже, піддавши аналізу сукупність усіх доказів, з урахуванням показань обвинуваченого ОСОБА_6 , суд установив таку загальну картину перебігу події.

Водій автомобіля VOLKSWAGEN JETTA ОСОБА_6 рухався в напрямку з м. Первомайськ в бік м. Южноукраїнськ в правій смузі руху із швидкістю приблизно 70 -80 км/год.

В зустрічному напрямку у своїй смузі для руху рухався водій автомобіля ЗАЗ DAEWOO ОСОБА_10 .

ОСОБА_6 , сприймаючи дорожню обстановку так, що автомобіль ЗАЗ DAEWOO виїхав на його смугу руху, розцінюючи його як небезпеку, не зменшуючи швидкість руху своєї автівки аж до зупинки і не застосовуючи екстреного гальмування, виїхав на зустрічну для себе смугу руху, де в межах лівого узбіччя мало місце зіткнення із автомобілем ЗАЗ DAEWOO.

При цьому, будь яких об`єктивних даних про виїзд автомобіля ЗАЗ DAEWOO на смугу руху автомобіля VOLKSWAGEN JETTA матеріали справи, окрім показань самого обвинуваченого, не містять. У той час, як показання свідка ОСОБА_13 у цій частині (щодо виїзду автомобіля ЗАЗ на зустрічну для нього смугу руху) суд не може сприймати як достовірні через наявність відомостей про їх зміну свідком.

Навіть якщо допустити як дійсну версію захисту щодо виїзду автомобіля ЗАЗ DAEWOO на зустрічну для нього смугу руху і створення цим самим аварійної ситуації для ОСОБА_6 , то слід відмітити, що, виходячи із локалізації пошкоджень транспортних засобів, зокрема, автомобіля ЗАЗ DAEWOO (в центральній і правій передній частині), а також взаємного розташування автівок для час первинного контакту (кут між повздовжніми осями складав близько 170 +- 5), у тому числі й місце їх зіткнення, то до моменту зіткнення автомобіль ЗАЗ DAEWOO встиг повернутись на свою смугу і відновити прямолінійний рух на ній.

І вже після цього водій ОСОБА_6 скерував свій транспортний засіб у бік автомобіля ЗАЗ DAEWOO під керування водія ОСОБА_17 з урахуванням того, що місце зіткнення установлено на примикаю чому до лівої сторони дороги узбіччі.

У цій ситуації, за умови, що водій ОСОБА_10 виїжджав на зустрічну для себе смугу руху, водій ОСОБА_6 повинен був з моменту виникнення небезпеки для свого руху ( з моменту коли був об`єктивно спроможний виявити у межах смуги свого руху зустрічний автомобіль ЗАЗ) негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Натомість матеріалами справи підтверджено, що зменшення швидкості руху та заходів гальмування він не застосовував.

То, якщо виходити із установлених даних про те, що водій автомобіля ЗАЗ повернувся на свою смугу руху і до моменту зіткнення встиг відновити прямолінійний рух, то при зменшенні ОСОБА_6 швидкості руху аж до зупинки або ж застосуванні екстреного гальмування, він мав технічну можливість уникнути зіткнення.

Тобто, замість виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 із наступними змінами і доповненням (ПДР України, тут і далі в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення), відповідно до якого, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, водій ОСОБА_6 , не переконавшись в безпеці свого маневру, виїхав на смугу руху зустрічного автомобіля ЗАЗ, не надавши йому переваги в русі, тим самим порушивши вимоги п. 11.3 ПДР України.

При цьому, за показанням ОСОБА_6 він бачив, що автомобіль ЗАЗ повертається на свою смугу руху, однак, він не вжив до застосування екстреного гальмування.

При цьому, за дорожньої обстановки, що склалась, з урахуванням показань водія ОСОБА_6 , який вказував на заздалегідь помічений ним хаотичний рух автівки ЗАЗ, об`їзд такої перешкоди шляхом виїзду на зустрічну суму руху (виконання маневру вліво) для нього не був безпечним.

Це говорить про порушення ОСОБА_6 вимог п. 10.1 ПДР України, згідно якого перед початком руху, перестроюванням або будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до положень п. 11.3 ПДР України на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Отже, виїзд водія ОСОБА_6 на смугу зустрічного руху за установлених матеріалами справи дорожніх умов був можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди і у будь якому випадку водій зустрічного напрямку, як у даному випадку водій ЗАЗ, мав перевагу в русі.

За такого, слід дійти висновку, що за умови, що небезпека, створена водієм автомобіля ЗАЗ DAEWOO, навіть за її дійсності, за обставинами цієї справи, втратила для водія ОСОБА_6 свою актуальність до того, як ним було прийнято рішення про здійснення маневру ліворуч, його виїзд на зустрічну смугу руху не був виправданим, тим більше без виконання вимог п. 12.3 ПДР України.

Отже, навіть порушення водієм ЗАЗ DAEWOO ОСОБА_10 вимог п. 10.1, 11.3 ПДР України, не виключає у цій ситуації відповідальність водія ОСОБА_6 , так як установлено, що останній замість виконання вимог п. 12.3 ПДР, у порушення вимог п. 10.1 ПДР, тобто, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху, як то, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу в русі водію зустрічного напрямку, який в цей час вже був на своїй полосі руху і рухався прямолінійно.

Тим самим, водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.3. «б», 11.3, 10.1 ПДР України.

Як наслідок, порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 11.3 ПДР України знаходилось у причинному зв`язку із настанням безпосередньо самої ДТП, у той час, як порушення ним вимог п.п. 2.3 «б» та 10.1 ПДР виконували функцію умов, що сприяли самій ДТП.

Знову ж таки, за установлених обставин, навіть при порушенні водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР України, як слідує із висновку експерта №27960/5139 від 26 квітня 2019 року, відповідальність водія ОСОБА_6 у цій ситуації не виключається, так як саме його дії (виїзд на зустрічну смугу руху) перебувають у причинно наслідковому зв`язку із самою ДТП.

У разі, навіть якщо водій ОСОБА_10 допустив порушення ПДР, то вони ( ці порушення) не перебувають у причинному зв`язку із наслідками, що настали, так як установлено, що він встиг повернутись на свою смугу руху і відновити прямолінійний рух.

Тож, у будь якому випадку, протиправна поведінка іншого учасника ДТП є умовою спричинення наслідків, що настали, та не впливає на підставу кримінальної відповідальності обвинуваченого, у діях якого установлено причинний зв`язок із наслідкам, що настали.

А у постанові від 26 травня 2020 року у справі №523/12810/15-к ККС ВС вказав, що незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди водій зобов`язаний був дотримуватись ПДР та при виявленні перешкоди негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (п. 12.3 ПДР України).

Натомість, виконання вимог п. 12.3 ПДР України з боку водія ОСОБА_6 установлено не було.

А доводи захисника про спроможність показань ОСОБА_6 у частині швидкості ТЗ та відстані, у тому числі й щодо швидкості реакції, не грунтуються на спеціальних знаннях.

Такі висновки суд зробив, виходячи із сукупності установлених ним обставин справи, підтверджених відповідними доказами, з урахуванням показань самого обвинуваченого та за своїм внутрішнім переконання, сформованим у порядку ст. 94 КПК України.

Тож, усі досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупності, з урахуванням показань обвинуваченого підтверджують обставини, що регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу, обставин його вчинення і наслідків, що настали), винуватості обвинуваченого, форми його вини, мотивів і мети і дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого у даному випадку кримінального правопорушення.

При цьому, усі фактичні дані у цьому провадженні отримані у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

У той час, істотних порушень прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що зумовило б визнання того чи іншого доказу/доказів недопустимими, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Вказані стороною захисту недоліки, що наявні у процесуальних джерелах доказів, ураховані судом, однак, вони за своїм характером не здатні обумовити недопустимість чи неналежність доказу/доказів і у цілому не впливають на загальну картину перебігу події.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, а так само і потерпілою, стосовно обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, тоді як усі учасники процесу були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, шляхом оцінки усіх наявних у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, у тому числі, їх достатнього їх обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом із дотриманням стандарту «beyond reasonable doubt», тобто, із таким ступенем достовірності доказів, за якого тягар доведення зі сторони обвинувачення суд визнає знятим, а установлені судом фактичні обставини - доведеними.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Тому у світлі установлених фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню у цьому випадку, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу правопорушення (злочину), передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він, як особа, яка керувала транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, які спричинили смерть потерпілого.

Обставини, які помякшують та/або обтяжують покарання обвинуваченого

У цій справі обвинувальний акт містить посилання на наявність пом`якшуючої обставини, як то, щирого каяття.

Проте, суд не може погодитись із дійсністю цієї обставини.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18).

Отже, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

У цьому контексті суд установив, що обвинувачений просив вибачення у потерпілої, після події і в ході судового розгляду надає їй матеріальну допомогу у добровільному порядку, висловлював жаль з приводу наслідків, що настали, як то, смерті потерпілого.

При цьому, обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання щодо обставин справи у тій мірі, як особисто сприймав їх.

Проте, в ході розгляду справи обвинувачений не визнав себе винним в порушенні ПДР України, так само як і не визнав пред`явлений потерпілою цивільний позов.

Отже, за такого, суд не може констатувати дійсний факт відвертого, щирого розкаяння обвинуваченого, так як він заперечує порушення ним ПДР України і не виражає готовності нести покарання в міру своєї вини.

Будь яких обставин, що пом`якшують покарання із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою впливали б на пом`якшення покарання, суд виявив.

Водночас, обставин, що здатні обтяжити покарання, згідно ст. 67 КК України, суд у цій справі не установив.

Мотиви призначення покарання

Тож, вирішуючи питання про обрання міри (виду і розміру) покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому в аспекті ступня тяжкості учиненого кримінального правопорушення суд бере до уваги, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин (ч.5 ст. 12 КК України), особливості й обставини його скоєння у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, зокрема, що інкримінований ОСОБА_6 злочин вважається у цілому необережним, як то, щодо наслідків, проте, через порушенням ним правил безпеки дорожнього руху настали невідворотні наслідки у виді смерті потерпілого.

Суд ураховує, при цьому, обстановку під час вчинення злочину, зокрема, темну пору доби, що вказує на обмежену видимість у водіїв.

Що стосується особи обвинуваченого, то він раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має намір створити сім`ю.

Згідно даних досудової доповіді старшого інспектора Вінницього міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_6 не становить високої небезпеки для суспільства, у т ому числі для окремих осіб.

До того ж суд враховує відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, за умови відсутності підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, проте, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням ряду обов`язків із числа передбачених ст.76 указаного Кодексу, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України такий вид і умови відбування покарання є достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження учинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так і іншими особами.

Зокрема, приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України, суд ураховував тяжкість кримінального правопорушення, що останнє не носило ознак зухвалості, об`єкт кримінально караного посягання, настання незворотних наслідків у виді смерті потерпілого, форму вини, як то, правопорушення не є умисним, те, що на момент події він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до жодних видів відповідальності за будь - які правопорушення, пов`язані із транспортом / джерелом підвищеної небезпеки і взагалі за будь - які правопорушення, на даний час частково відшкодував потерпілій моральну шкоду, добровільно надає їй матеріальну допомогу з огляду на ситуацію, у якій вона опинилась, і виразив готовність матеріально допомагати потерпілій в майбутньому.

Тому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, позаяк, про можливість належної його соціалізації та його допустиму репутацію, свідчить невстановленість зв`язків із антигромадськими елементами, зловживання алкогольними напоями/наркотичними засобами, системності порушення ПДР України, спосіб його життя, поведінка у соціумі, його поведінка після вчинення кримінального правопорушення, які б безумовно дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення реального відбуття покарання, ураховуючи, що обвинувачений з огляду на характер учиненого ним та його особу, не може вважатись суспільно небезпечним.

До того ж, суд узяв до уваги думку потерпілої, яка не бажала позбавлення волі для обвинуваченого.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра (вид і розмір), із застосуванням позбавлення права керування транспортними засобами, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, як ним самим, так і іншими особами.

У той час, як заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить, на що вказав ККС ВС у своїй постанові у справі № 205/7091/16-к.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Так, в рамках цього кримінального провадження потерпілою ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1 350,00 грн. та моральної у розмірі 100 000,00 грн., який ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2018 року був залишений без руху та прийнятий до розгляду після усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 травня 2018 року до участі у справі було залучено ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ПрАТ Страхова компанія «Провідна» у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цивільного позивача.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні судом розглядається цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цивільного позивача - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ПрАТ Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Так, цивільний позивач посилалась на те, що в результаті вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення загинув її син ОСОБА_10 , а тому вона набула статусу потерпілої у цьому провадженні.

Потерпіла вказала, що протиправними діями ОСОБА_6 їй було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Зокрема, потерпіла вказала, що внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного смертю сина, загострились наявні у неї хронічні захворювання.

У зв`язку із необхідністю їх лікування було здійснено призначення ряду медикаментів, які вона придбала на суму 1 350,00 грн.

Крім цього, загибель сина спричинила їй великих страждань, оскільки вона втратила зв`язок із своєю дитиною.

Внаслідок смерті сина, який за життя здійснював на нею догляд та піклувався про неї, повністю змінився звичний уклад життя та втрачені звичайні життєві зв`язки.

За такого, цивільний позивач просила стягнути із обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1 350,00 грн. та моральну у розмірі 100 000,00 грн.

В судовому засіданні цивільний позивач підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити. Вказала, що отримувала кошти від цивільного відповідача, однак, бажає відшкодування за пошкоджений автомобіль.

Цивільний відповідач проти позову заперечив, вказав, що на час розгляду цього позову загалом сплатив потерпілій приблизно 40 000,00 грн. у якості матеріальної допомоги.

Зазначив, що своєї вини у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає, проте, готовий матеріально допомагати потерпілій.

Захисник обвинуваченого щодо пред`явленого до останнього цивільного позову вказав на його безпідставність у разі визнання його підзахисного невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Додав, що обвинувачений матеріально допомагає потерпілій шляхом перерахування коштів на її банківську картку.

Просив залишити позов без задоволення.

Тому вирішуючи цивільний позов, суд вказує наступне.

В постанові від 26 травня 2020 року у справі № 398/4782/18 Верховний Суд зауважив, що потерпіла, подаючи до суду першої інстанції позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог, визначилася зі змістом позовних вимог, способом захисту своїх прав та інтересів, тобто із сумою відшкодування заподіяної їй як матеріальної, так і моральної шкоди, а також із відповідачами, з яких вона вважала за необхідне стягнути цю суму, а тому суд повинен був розглядати заявлені потерпілою позовні вимоги виключно в межах заявленого нею позову з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог.

Розглянувши заявлені потерпілою позовні вимоги виключно в межах заявленого нею позову, зокрема, уточненого, суд з`ясував таке.

Пред`являючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1 350,00 грн., цивільний позивач обґрунтувала її витратами на придбання ліків, необхідних їй для лікування хронічних захворювань, які загострились внаслідок сильного душевного хвилювання через втрату сина.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ( п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом із цим, до позовної заяви додані виписки з медичної карти потерпілої за 07 вересня 2017 року, 03 та 10 листопада 2017 року.

Фіскальний чек, що підтверджує суму витрат на придбання ліків, датований 05 жовтня 2017 року.

Подія, що є предметом цього судового розгляду, мала місце 20 серпня 2017 року.

Таким чином, наявний обґрунтований сумнів, що витрати на медикаменти у розмірі 1 350,00 грн. були пов`язані саме з лікуванням тих захворювань, які загострились внаслідок важного психо емоційного стану цивільного позивача, викликаного смертю сина, а не пов`язаних із загальним станом здоров`я та віком цивільного позивача.

Інакше кажучи, простежити прямий зв`язок між протиправними діями цивільного відповідача та витратами на лікування цивільного позивача практично неможливо.

Відповідно, суд вважає не доведеним факт завдання матеріальної шкоди діями цивільного відповідача.

Щодо питання стягнення моральної шкоди, то суд відмічає таке.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за загальним правилом відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Якщо ж моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_10 , який помер від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, є сином цивільного позивача. А, отже, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина.

У частинах другій, п`ятій статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, коли доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У подібних випадках причинний зв`язок встановлюється між дією непереборної сили або умислу потерпілого і шкодою, що настала.

Як убачається з матеріалів справи, цивільний відповідач не надав суду належних та допустимих доказів наявності непереборної сили або умислу потерпілого та їх причинного зв`язку зі шкодою, заподіяною цивільному позивачу.

Натомість суд переконаний, що цивільний позивач внаслідок втрати свого сина зазнала значних моральних страждань.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення ЄСПЛ у справі STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд перш за все враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Через смерть сина цивільного позивачка пережила горе, втрата близької людини завдала їй суттєвих психологічних страждань.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала цивільний позивач через втрату сина, характер немайнових витрат, їх тривалість, неможливості відновлення, інші обставини, зокрема, наявність обставин, які змушують цивільного позивача до здійснення додаткових зусиль по організації свого життя, у тому числі, й у зв`язку із її віком та станом здоров`я, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням віку, стану здоров`я цивільного відповідача, а так само і того, що він є працевлаштованим, суд вважає необхідним задовольнити вимогу про стягнення моральної шкоди.

Проте, ця вимога підлягає до часткового задоволення.

Зокрема, матеріали справи містять у собі розписку потерпілої про отримання нею 10 000,00 грн. від цивільного відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім цього, протягом розгляду справи цивільний відповідач здійснював відрахування коштів цивільному позивачу на загальну суму 58 550,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи фіскальними чеками.

Отже, ураховуючи, розмір вимоги про відшкодування моральної шкоди (100 000,00 грн.) та наявність відомостей про сплату цивільному позивачу коштів в ході розгляду справи на загальну суму 69 550,00 грн., то на користь цивільного позивач слід стягнути моральну шкоду у розмірі 31 450,00 грн. ( 100 000,00 грн. 10 000,00 грн. 58 550,00 грн. = 31 450,00 грн.).

Тому, у цілому цивільний позов підлягає частковому задоволенню з мотивів, що наведені судом вище.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу немає.

Арешт, накладений на речові докази у цьому провадженні на підставі ухвали слідчого судді, належить скасувати згідно ч.4 ст. 174 КПК України, одночасно вирішивши долю речових доказів згідно ст. 100 цього ж Кодексу.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались і підстав для їх застосування за цим вироком суд не установив.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути документально підтверджені витрати на залучення екстра.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 126, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави 15 812 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дванадцять ) грн. 46 коп. витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року на автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.р.н. НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2017 року на автомобіль марки DAEWOO T 13110, д.р.н. НОМЕР_2 .

Речовий доказ автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, д.р.н. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_6 .

Речовий доказ автомобіль марки DAEWOO T 13110, д.р.н. НОМЕР_2 повернути ОСОБА_9 .

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 31 450 (тридцять одна тисяча чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 ( тридцяти днів ) з дня його проголошення.

На підставі ч.2 ст. 126 КПК України сторони кримінального провадження та експерт мають право оскаржити вирок в частині визначення розміру процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Суддя ОСОБА_1