Дата документу 26.05.2021 Справа № 317/10/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/10/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/690/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7

розглянула 26 травня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 9 лютого 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прокоп`євськ Кемеровської області РФ, громадянина України, до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.04.2017 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. Зараховано строк тримання під вартою з 04.11.2016 р. по 20.06.2017 р. на підставі ст.72 КК України із розрахунку: 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання ДУ «Біленьківська виправна колонія № 99» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .
Подання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.11.2016. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі допустив 4 порушення режиму тримання, заохочень не мав.
В Біленьківській виправній колонії №99 відбуває покарання з 25.12.2017. За період відбування покарання допустив 1 порушення установленого порядку відбування покарання. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки отримав 8 заохочень правами начальника установи.
На виробництві установи не працевлаштований, виконує обов`язки двірника установи. До виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно. За вироком суду має цивільний позов на суму 879,60грн, але в бухгалтерії установи виконавчі листи на стягнення боргу відсутні У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого - виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично - виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.
На підставі вищевикладеного та характеристики засудженого адміністрація Біленьківської виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення.

Суд першої інстанції, вказавши, що засуджений ОСОБА_8 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст.118 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає, що необґрунтованою, незаконною, прийнятою судом без урахування особи обвинуваченого та такою, що підлягає скасуванню.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 раніше до 2017 року не судимий, підтримує стосунки з родичами шляхом листування, отримує від них посилки та передачі є інвалідом 3-й групи, провину у скоєному злочині визнає, має заохочення, накладенні стягнення мали місце до набрання вироком законної сили.

Посилаючись про можливість отримання заохочення при наявності працевлаштованості, захисник звертає увагу на те, що відсутність робочих місць - це не провина засудженого.

Вважає, що у ОСОБА_8 шанс на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, просить ухвалу суду скасувати і застосувати до нього умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд безпідставно не врахував те, що він добровільно працював по благоустрою колонії; не конфліктний із засудженими та адміністрацією колонії; відвідує кружки фізкультурно-виховної роботи; має заохочення, а накладенні стягнення є погашеними.

Вважає, що він став на шлях виправлення.

Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд з урахуванням позиції захисника, який не заперечував проти апеляційного розгляду без участі засудженого, у відповідності до ч.4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги сторони захисту, просив задовольнити їх.

Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційними скаргами, вказав про порушення засудженим режиму виконання покарань, не працевлаштованість останнього, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.04.2017 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі..

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_8 за час перебування в державних установах утримання характеризується наступним чином.

За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та ПВР установи, має заохочення, які отримав на протязі 2018-2020 років (а.п. 7).

При цьому, ОСОБА_8 за час відбування покарання допустив порушення режиму тримання, а саме за зберігання заборонених предметів та нетактовної поведінки (а.п. 7).

Хоча накладені стягнення і погашені, між тим з негативного боку характеризують ОСОБА_8 і не дозволяють зробити висновок щодо сумлінності та бездоганної поведінки останнього протягом усього часу відбутого на даний час покарання.

Аргументи захисника з приводу тогу, що накладенні стягнення мали місце до набрання вироком законної сили, колегія суддів не бере до уваги, оскільки при вирішенні питання в порядку ст. 81 КК України повинна враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а строк відбування покарання зарахований з моменту затримання особи.

Крім того, зазначену адвокатом обставину щодо дій ОСОБА_8 , які полягали у допущенні порушень у певний проміжок часу не можна віднести на користь даних про позитивну поведінку останнього, яка має бути усталеною.

При цьому зауважує, що останнє накладене стягнення від 29.12.2017 року мало місце вже після набрання вироком відносно ОСОБА_8 законної сили (а.п. 7, 16).

Перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку.

Натомість, вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час відбування покарання, починаючи з 2017 року, засуджений згідно довідки в установі виконання покарань не працював жодного дня (а.п. 10).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Твердження захисника про відсутність робочих місць в установі об`єктивно не підтверджено, а тому не приймаються судовою колегією до уваги.

Залучення ОСОБА_8 до робіт з благоустрою установи поряд із визначеними правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, з огляду на положення ст. 81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу, є недостатнім, що спростовує доводи засудженого в даній частині.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Також, з матеріалів клопотання за вироком суду у засудженого ОСОБА_8 є майнові зобов`язання, що становить 879,60 гривень

Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, не працевлаштованість ОСОБА_8 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, комісією було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_8 заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, ст.ст. 100, 101 КВК України (а.п. 6 зворотна сторінка).

Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_8 , його стабільно позитивну поведінку.

Наявність заохочень та залучення засудженого доробіт з благоустрою установи, про що зазначалось засудженим в апеляційній скарзі, у сукупності з неодноразовим допущенням засудженим порушень режиму відбування покарання не може свідчити про те, що ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Аргументи засудженого щодо упередженого ставлення адміністрації установи до засудженого, об`єктивно нічим не підтверджено, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Твердження сторони захисту про те, що засуджений добровільно працює по благоустрою колонії; не конфліктний із засудженими та адміністрацією колонії; відвідує кружки фізкультурно-виховної роботи, а також підтримання ОСОБА_8 стосунків з родичами шляхом листування, як підстави для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, поряд із визначеними правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, судова колегія знаходить необґрунтованими з огляду на положення ст. 81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу.

Аргументи захисника про те, що засуджений є інвалідом ІІІ групи, документально не підтверджені.

При цьому судова колегія зауважує, що дане питання стосовно інвалідності засудженого може бути вирішено в порядку ст. 84 КК України.

На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 9 лютого 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.04.2017 року,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4