Справа № 455/206/21
Провадження № 1-кп/455/137/2021
У Х В А Л А
Іменем України

02 березня 2021 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лімна Турківського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, фізичної особи-підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, 02.05.2020 приблизно 13.00 год., діючи умисно, всупереч до вимог законодавства, а саме: ст.13 Конституції України, ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.19 Кодексу України про надра, п.4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №59 від 27.01.1995 року, Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 557 від 12.07.2005 року, тобто не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт та видобування корисних копалин, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, приїхав транспортним засобом кустарного виробництва, без державних реєстраційних номерних знаків на берег річки Мшанка, що в адміністративних межах с.Грозьово Старосамбірського району Львівської області, де шляхом знімання верхнього шару ґрунту лопатою здійснив видобування та завантаження з русла річки в кузов вищевказаного транспортного засобу піщано-гравійної суміші в кількості 6,71 м3, яка відповідно до Переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 року відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, видобування яких без відповідних документів заборонено, що підтверджується висновком судової інженерно-екологічної експертизи, чим заподіяв шкоду державі в особі Стрілківської сільської ради Самбірського району на суму 3420 грн.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.240 КК України як незаконне видобування корисних копалини загальнодержавного значення.

Під час досудового розслідування, а саме 16.02.2021 між начальником Старосамбірського відділу Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з умовами даної угоди, ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.240 КК України, активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину, а саме не робив спроб уникнути відповідальності та повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні, щиро кається і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленої підозри у судовому провадженні. Сторони угоди погодилися на призначення ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.240 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, із застосуванням ст.75, п.п.1,2 ст.76 КК України.

Обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою надійшов до суду.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого та наполягала на затвердженні вказаної угоди, оскільки жодних порушень закону під час її підписання не було, вказана угода укладена добровільно без будь-якого примусу.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості та погодився на призначення узгодженого покарання із звільненням від відбування з випробуванням. Уточнив, що сторонами угоди було узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст.ст.75,76 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абз.5 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином, отже щодо такого відповідно до п.1 ч.4 ст.469 КПК України передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості.

При цьому, потерпілим у даному кримінальному провадженні є Стрілківська сільська рада, представник якої ОСОБА_6 як під час укладення угоди про визнання винуватості так і в підготовчому судовому засіданні надав згоду на укладення та затвердження даної угоди, завдану кримінальним правопорушенням шкоду на суму 3420гривень добровільно відшкодовано в повному обсязі.

Відповідно до вимог п.1 ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

Перевіряючи узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, на відповідність його вимогам Кримінального Кодексу України, судом встановлено, що таке покарання є визначене у межах, установлених у санкції ч.2 ст.240КК України.

Однак, на думку суду, зазначене узгоджене сторонами покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкція ч.2 ст.240 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Тобто, як вбачається зі змісту угоди про визнання винуватості, сторонами при укладені угоди погоджено найсуворіший вид та строк покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.240 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки. При цьому, під час узгодження покарання, сторони враховували обставини, які пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Також в обвинувальному акті зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Згідно ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, положення статті 69-1КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Згідно п.1 ч.1 ст.66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно п.2 ч.1 ст.66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Таким чином, враховуючи наявність викладених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, враховуючи санкцію ч.2 ст.240 КК України, яка із застосуванням ст. 69-1 КК України пом`якшує покарання, суд вважає, що максимальний строк позбавлення волі за таких умов не може перевищувати 2 років.

Крім того, із врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на психіатричному чи наркологічному обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, наявності обставин, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк 3 роки за своїм видом та мірою не відповідає, визначеній у ст.50 КК України, меті покарання та загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбачуваному статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п.18 б Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Враховуючи наведене, оскільки угоду про примирення було укладено під час досудового розслідування, а прокурором не подано клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

Приймаючи таке рішення суд також враховує, що як в угоді про визнання винуватості так і в підготовчому судовому засіданні прокурором не зазначено про те, що у випадку коли суд прийде до переконання про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості, розгляд кримінального провадження необхідно продовжити в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.314, 369-372, 474 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000187 від 03.05.2020, укладеної 16.02.2021 між начальником Старосамбірського відділу Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, - повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1