ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/277/18 Номер провадження 11-кп/814/89/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 000045, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2018 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 5 березня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із повною загальною середньою освітою, не працюючого, має на утриманні неповнолітню дитину, не судимого,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати на користь держави в розмірі 1144 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.
За вироком суду, 17 січня 2018 року близько 19 години, ОСОБА_8 , перебував за місцем свого проживання у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , проводив час із знайомим ОСОБА_10 , розпивали разом спиртні напої.
Під час спілкування між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, яка переросла у бійку, під час якої ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс множинні удари стиснутими в кулак пальцями рук по голові та тулубу ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 втратив свідомість, ОСОБА_8 припинив його побиття.
Через аспірацію дихальних шляхів кров`ю в результаті отриманої тупої травми голови з переломом кісток носа та у зв`язку з цим подальшу механічну асфіксію незабаром ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу між 19.00 і 20.00 годинами.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок відносно ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувавши його дії на ст.119 КК України як вбивство через необмеженість, призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання.
На підтвердження своїх вимог захисник зазначає, що обвинувачений заперечував нанесення ударів потерпілому в область носу, та зазначав що штовхав потерпілого в спину, внаслідок чого останній впав обличчям на поверхню плити пічки. Після цього відбулося ще одне падіння потерпілого передньою частиною голови на підлогу.
Захисник вважає, що тілесне ушкодження потерпілого у виді перелому кісток носу, наслідком якого стала механічна асфікція внаслідок аспірації дихальних шляхів кров`ю, могло бути заподіяне обвинуваченим ОСОБА_11 або внаслідок падіння потерпілого обличчям на підлогу, у зв`язку з чим, на думку захисника, у між діями обвинуваченого та смертю потерпілого відсутній причинно-наслідковий зв`язок.
Указує на те, що потерпілий ОСОБА_12 розпочав конфлікт та перший напав на обвинуваченого, змусивши його захищатися.
Зазначає про розбіжностях між первинною судово-медичною експертизою та комісійною судово-медичною експертизою трупу ОСОБА_10 . Зокрема, у висновку комісійної судово-медичної експертизи зазначено «про відкриту тяжку черепно-лицеву травму з переломом кісток носа, грубим зруйнуванням решіткової кістки з переходом на основу черепа та забоєм головного мозку». Однак, у первинному судово-медичному висновку експертом, який безпосередньої оглядав та досліджував труп потерпілого як на місці події, так й під час розтину, зазначено лише про наявність у потерпілого «тупої травми голови з переломом кісток носа». Такі розбіжності, на думку захисника, могли утворитися внаслідок пошкоджень черепа під час транспортування тіла з моргу додому, під час поховання, ексгумації. У зв`язку з цим захисник вважає комісійну судово-медичну експертизу недопустимим доказом.
Крім того, захисник вважає призначене ОСОБА_8 покарання занадто суворий, оскільки обвинувачений викликав поліцію на місце події, не переховувався від слідства, активно сприяв розкриттю злочину, співпрацював зі слідством, має на утриманні дитину 2005 року народження та батьків-пенсіонерів, вчинив злочин внаслідок протиправних дій потерпілого.
Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_13 , який заперечував проти апеляційної скарги, допитавши судового експерта ОСОБА_14 , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , у достатній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.121 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст.374КПК України, відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи захисника про неправильність застосування місцевим судом закону про кримінальну відповідальність внаслідок чого суд не застосував закон, який підлягав застосуванню та дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, позаяк його дії необхідно кваліфікувати за ст. 119 КК України є безпідставними з огляду на таке.
За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.
Так, у поданій апеляційній скарзі захисник посилається на те, що ОСОБА_8 дав показання, що не наносив потерпілому ОСОБА_10 удари в область носу, штовхнув потерпілого у спину, внаслідок чого останній вдарився обличчям об поверхню плити пічки. Крім того, сам обвинувачений зазначив суду, що внаслідок травми не може стиснути пальці рук у кулак.
Проте, відповідно до висновку висновком комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 № 162 від 26.12.2018, згідно якого у ОСОБА_8 було виявлено згинальну сухожилкові контрактуру ІІ пальця правої кисті та ІV-V пальців лівої кисті. Функція всіх інших суглобів верхніх кінцівок не порушена. Даний стан не позбавляв можливості ОСОБА_8 наносити удари кистями рук, стисненими в кулаки ( т.3 а.с. 115-118).
Крім того, така версія подій не знаходить свого відображення спростовуються протоколом огляду місця події за адресою приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 ( т.2 а. а.с. 9-38), де виявлено труп потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якого слідів крові на печі не виявлено.
Також, за клопотанням сторін кримінального провадження судом першої інстанції було призначено комісійну судово-медичну експертизу трупа потерпілого ОСОБА_10 (т.3 а.с.169-188). Так, згідно висновків комісійної судово-медичної експертизи № 24 від 27.02.2019 проведеного згідно з даними Висновку експерта № 8 судово- медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_10 , даних судово-медичного дослідження ексгумованого трупа, судово-гістологічних та медико-криміналістичних досліджень підтверджено, що «відкрита тяжка черепно-лицева травма з переломом кісток носа, грубим зруйнуванням решіткової кістки з переходом на основу черепа та забоєм головного мозку супроводжувалась втратою свідомості та інтенсивною носовою кровотечею, що призвело до аспірації дихальних шляхів кров`ю та настанню смерті потерпілого.
Між заподіянням гр-ну ОСОБА_10 тяжкої відкритої черпно-лицевої травми з переломом кісток носу, грубим зруйнуванням решіткового лабіринту з переходом на основу черепа, з забоєм головного мозку (ушкодження групи А) та настанням його смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Перелом кісток носу з грубою руйнацією решіткового лабіринту та переходом на основу черепа сам по собі супроводжується значною носовою кровотечею, яку самостійно зупинити практично неможливо. В даному випадку морфологічна основа травм була причиною, яка призвела до смерті потерпілого в короткий проміжок часу внаслідок аспірації кров`ю.
За клопотанням сторони захисту, апеляційним судом було допитано судового експерта ОСОБА_14 щодо змісту висновку комісійної судово-медичної експертизи № 24 від 27.02.2019.
Судовий експерт ОСОБА_14 , підтримала висновок комісійної експертизи та повідомила, що розбіжності між первинною експертизою трупу потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до якої смерть потерпілого настала внаслідок аспірації дихальних шляхів кров`ю в результаті тупої травми голови з переломом кісток носа, та висновком комісійної експертизи, відповідно до якого установлений прямий причинно-наслідковий зв`язок між переломом кісток носу, грубим зруйнуванням решіткового лабіринту з переходом на основу черепа, з забоєм головного мозку та смертю потерпілого пояснюються тим, що первинна експертиза була проведена через короткий проміжок час після смерті потерпілого через м`які тканини, без руйнації обличчя (у зв`язку з необхідністю нормального вигляду загиблого при похованні), натомість комісійна експертиза була проведена щодо скелетованого трупу, є більш детальною, не суперечить первинній експертизі, розширює та доповнює її.
Крім того судовий експерт заперечила можливість отримання тілесних ушкоджень (перелом кісток носу, грубе зруйнування решіткового лабіринту з переходом на основу черепа) потерпілим під час поховання, ексгумації трупу, його транспортування. Щодо механізму спричинення указаних вище ушкоджень, судовий експерт підтвердила, що вони могли утворитись внаслідок ударів тупими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кисті рук, стиснуті в кулак, та пояснила, що потерпілий не міг отримати такі тілесні ушкодження від падіння з висоти власного зросту на обмежену чи необмежену контактуючу поверхню.
Також судовий експерт повідомила, що наявність саме таких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 (грубе зруйнування решіткового лабіринту з переходом на основу черепа) підтверджуються також показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , який зазначив, що після бійки потерпілий деякий час розмовляв і «харчав».
Зважаючи на вказаний висновок комісійної експертизи та пояснення експерта, доводи захисника про вчинення ОСОБА_8 вбивства через необережність, об`єктивно доказами не підтверджуються, характер нанесених тілесних ушкоджень свідчить про умисне їх спричинення, а отже вимоги апеляційної скарги про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 119 КК України є безпідставними. Показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 , що він не бив кулаками потерпілого по обличчю, колегія суддів розцінює як спосіб захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину проти життя і здоров`я.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність призначення більш м`якого покарання колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.
Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.
Всупереч доводів обвинуваченого, покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, правильно вказавши на вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як на обставину, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання.
Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні дитину 2005 року народження, ніде не працює, після вчинення злочину самостійно викликав поліцію та частково визнав вину.
Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років позбавлення волі, яке наближене до мінімального, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання за вчинене, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Однак, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника про те, що у тексті вироку суд неправильно виклав показання свідка ОСОБА_15 , а саме зазначив про те, що свідок чув, як обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар потерпілому ОСОБА_10 , хоча насправді свідок зазначав, що потерпілий наніс удар обвинуваченому. Ця обставина, на яку посилається захисник, підтверджується технічною фіксацією судового засідання, під час якого був допитаний свідок ОСОБА_16 .
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за необхідне визначити обставину, яка, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 віктимна поведінка з боку потерпілого ОСОБА_10 , оскільки останній, відповідно до показань свідка ОСОБА_15 , почав бійку з обвинуваченим ОСОБА_11 .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 5 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4