1Справа № 335/2450/21 1-кп/335/483/2021
УХВАЛА
17 червня 2021 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя, кримінальне провадженні за обвинуваченням
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 березня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 09 березня 2021 року до 07 травня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 квітня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 червня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
У судовому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1, ч.2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
У судовому засіданні прокурор зазначила про те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, ризики які були встановлені у підчас обрання та продовження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п.1, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, не змінилися та продовжують існувати. Інший будь-який більш м`який запобіжний захід, а ніж тримання під вартою не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків. З урахуванням зазначеного, прокурор просила суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти продовження дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, обвинуваченим ОСОБА_4 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього, у якому він зазначив про те, що зобов`язується ніяким чином не вчиняти загрозу потерпілій, а також слідству, не переховуватись, а також знаходитись за місцем реєстрації.
Зазначене клопотання було підтримане захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_8 , який додатково зазначив про те, що ризики на які посилається прокурор є не доведеними. ОСОБА_4 повістку про виклик до слідчого було вручено з порушенням строків її вручення та з порушенням оголошено його у розшук, оскільки він не переховувався від правоохоронних органів, а вплив на потерпілу та свідків є документально не підтвердженим. У зв`язку з зазначеним просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.
Так, судом встановлено, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження триває, судом досліджено письмові докази, допитана потерпіла, свідки зі сторони обвинувачення та зі сторони захисту, а також експерт.
ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який відносяться до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.1, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати і на цей час.
Крім того, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчинені злочину під час умовно-дострокового звільнення за вчинення аналогічних правопорушень та розуміє невідворотність покарання.
Крім того, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою, а міцність його соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, поряд із встановленими судом обставинами щодо неодноразової судимості обвинуваченого за вчинення корисливих злочинів, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 .
На думку суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
На думку суду, обраний відносно обвинуваченого на досудовому розслідуванні, підготовчому судовому засіданні та продовжений під час судового розгляду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_4 не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не відпали, і не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу.
Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , яке було підтримано його захисником адвокатом ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу.
Щодо доводів захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про те, що відсутні підстав вважати, що ОСОБА_4 переховувався від слідства, оскільки отримав повістку про виклик до слідчого з порушенням та безпідставно був оголошений у розшук, суд зазначає про наступне.
Так, 15.11.2020 ОСОБА_4 було вручено повістку про виклик до слідчого на 16.11.2020. Проте, 16.11.2020 ОСОБА_4 до слідчого не з`явився. Також він не з`явився і у подальшому, хоча був обізнаний про необхідність явки до слідчого. Доводи ОСОБА_4 про те, що працівники поліції не приходили за місцем його мешкання та не розшукували його, а також доводи його захисника адвоката ОСОБА_8 про те, що повістка про виклик до слідчого була вручена з порушенням та ОСОБА_4 з порушенням оголосили у розшук, не спростовують ту обставину, що ОСОБА_4 будучі обізнаним про необхідність явки до слідчого, він до слідчого не з`явився. Доказів поважності не явки на виклик до слідчого матеріали кримінального провадження також не містять.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти продовження дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, обвинуваченою ОСОБА_6 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку ОСОБА_9 редактора народної газети «Акцент» або на домашній арешт у якому вона зазначила про те, що зобов`язується не здійснювати загрозу потерпілій, а також суспільству, не переховуватись від слідства та знаходитися за місцем мешкання та реєстрації.
Заявлене обвинуваченою ОСОБА_6 клопотання було підтримано її захисником адвокатом ОСОБА_7 .
ОСОБА_10 , який є засновником та редактором видавництва газета «Народний Акцент» у судовому засіданні виявив бажання взяти ОСОБА_6 на поруки та забезпечувати її явку до суду.
Так, судом встановлено, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження триває, судом досліджено письмові докази, допитана потерпіла, свідки зі сторони обвинувачення та зі сторони захисту, а також експерт.
ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який відносяться до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п.1, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати і на цей час.
Крім того, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , а також те, що вона обвинувачується у вчинені тяжкого злочину та розуміє невідворотність покарання.
Крім того, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачена за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою, а міцність її соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 .
На думку суду, дані про особу обвинуваченої та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
На думку суду, обраний відносно обвинуваченої на досудовому розслідуванні, підготовчому судовому засіданні та продовжений під час судового розгляду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_6 не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_6 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій, не надає можливості обвинуваченій перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду.
Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої не відпали, і не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу.
Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 , яке було підтримане її захисником адвокатом ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на особисту поруку або домашній арешт.
Щодо доводів ОСОБА_6 про відсутності підстав вважати, що вона переховувалася від слідства та може переховуватися від суду, суд зазначає про наступне.
Так, 15.11.2020 ОСОБА_6 було вручено повістку про виклик до слідчого на 16.11.2020. Проте, 16.11.2020 ОСОБА_6 до слідчого не з`явилася. Також вона не з`явився і у подальшому, хоча була обізнана про необхідність явки до слідчого. Доводи ОСОБА_6 про те, що працівники поліції не приходили за місцем її мешкання та не розшукували її, не спростовують ту обставину, що будучі обізнаною про необхідність явки до слідчого, вона до слідчого не з`явилася. Доказів поважності не явки на виклик до слідчого матеріали кримінального провадження не містять.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим тримання обвинувачених під вартою.
Продовжуючи обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що передбачено п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Керуючись ст.ст. 197, 199, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 серпня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , яке було підтримано його захисником адвокатом ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 серпня 2021 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 , яке було підтримано її захисником адвокатом ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2021 року.

Суддя: ОСОБА_1