Справа № 317/534/21
№/п 1-в/317/89/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ Біленківській виправній колонії (№99), звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від зазначеного покарання згідно положень ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання та прохає його задовольнити, пояснив, що він щиро розкаюється в скоєному злочині, зробив для себе належні висновки, просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на строк, який залишився.
Представник установи БВК № 99 ОСОБА_4 клопотання засудженого підтримав оскільки вважає, що засуджений став на шлях виправлення.
Прокурор у судовому засіданні також не заперечував проти задоволення подання.
Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації ДУ Біленківської виправної колонії (№99), засудженого ОСОБА_5 , думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Як вбачаться з матеріалів особистої справи ОСОБА_6 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі за скоєння умисних тяжких злочинів. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 30.01.2016, і на день розгляду подання засуджений вже дійсно відбув більше двох третин строку призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.
Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
У відповідності з ч. 2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 на виробництві виправної колонії не працював, при цьому маючи борг за цивільним позовом на суму 93 149,72 грн.
Незважаючи на те, що засуджений має 6 заохочень, суд не розцінює їх як доведений та беззаперечний факт виправлення засудженого, оскільки нарівні з цим засуджений також має 3 стягнення, в тому числі і у вигляді зберігання та вживання спиртоутримуючої рідини та спиртних напоїв.
На комісії Біленківської виправної колонії № 99 питання щодо застосування заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , як до особи довела своє виправлення, не вирішувалось.
В останнє у застосуванні заохочувальної норми у вигляді умовно-дострокового звільнення відносно ОСОБА_5 було відмовлено на засіданні комісії Жовтоводської ВК (№26) від 20.06.2019.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Відповідно до характеристиці на засудженого ОСОБА_5 встановлено, що під час тримання в Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив одне порушення установленого порядку тримання, стягнення погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.
З 16.02.2017 відбував покарання в Жовтоводській ВК-26 Дніпропетровської області, мав 2 стягнення та 5 заохочень.
21.06.2018 засудженого ОСОБА_5 було переведено з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації (ДСР), як такого що стає на шлях виправлення.
27.12.2018 за постановою начальника установи засудженого ОСОБА_5 повернуто з дільниці соціальної реабілітації (ДСР) до дільниці ресоціалізації Жовтоводської ВК-26, як такого що порушив режим тримання на ДСР.
Відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України залучався до праці з благоустрою територій та приміщень колонії, поліпшення житлово-побутових умов засуджених. До праці ставився посередньо.
Виконував також роботи по самообслуговуванню відповідно до ст. 107 КВК України, що є обов`язком засудженого, а саме утримував в чистоті і порядку приміщення під контролем.
До представників адміністрації установи ввічливий, тактовний. На заходи виховного характеру реагував формально.
Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України навчався у Державному професійно-технічному закладі та отримав робітничу професію « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
З 11.09.2020 відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується посередньо, порушень установленого порядку відбування покарання не допускає, стягнень не має.
На виробництві установи не працевлаштований, іноді залучається до разових робіт з благоустрою установи, але ініціативи не проявляє.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи під наглядом.
Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Виконує роботи із самообслуговування, має посередній рівень необхідних навичок.
Участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, роботі самодіяльних організацій до засуджених не приймає.
Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває.
Саме по собі відбуття засудженим 2/3 частини покарання не зобов`язує суд звільнити таку особу від подальшого відбування ним покарання, оскільки це є перш за все правом, а не обов`язком суду.
Отже, встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності переконують суд в тому, що поведінка ОСОБА_5 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
За вищенаведених підстав суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого від подальшого відбування призначеного покарання - необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, п.2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Запорізький районний суд Запорізької області до Запорізького Апеляційного суду, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1