25.02.2021 Єдиний унікальний номер 205/1466/21
Єдиний унікальний № 205/1466/21
Провадження № 1-кс/205/191/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 26 грудня 2018 року до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою звернулась ОСОБА_5 про те, що 01 грудня 2017 року невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа майном заявниці. Вказаний факт було зареєстровано до ЄРДР № 0003403 від 27 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В ході досудового слідства було допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , яка повідомила, що вона має знайомого на ім`я ОСОБА_6 , з яким у неї склалися довірливі стосунки. Приблизно в середині листопада 2017 року ОСОБА_6 , звернувся до потерпілої з проханням про допомогу в його боргових зобов`язаннях перед третіми особами, які виникли через його підприємницьку діяльність. Згодом ОСОБА_6 , вдалось умовити ОСОБА_5 допомогти йому, та остання передала йому правовстановлюючі документи на власну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи це тим, що під ці документи, в якості застави, йому віддадуть певну суму коштів, документи одразу ж поверне. Після чого, ОСОБА_6 прийшов знову до потерпілої ОСОБА_5 , та розповів, що під документи дають незначну суму коштів, а саме 4 000 гривень, а для отримання необхідних йому коштів від третіх осіб, в якості застави, вона має надати йому довіреність строком на 1 місяць для розпорядження квартирою. При цьому, запевнюючи потерпілу, що це лише на 1 місяць, це є мірою забезпечення застави грошового займу і через місяць він поверне їй документи. 30 листопада 2017 року ОСОБА_6 з потерпілою ОСОБА_5 поїхали до нотаріальної контори, яка розташована по АДРЕСА_2 , де приватний нотаріус ОСОБА_7 оформила довіреність. ОСОБА_5 текст довіреності не читала, оскільки цілком довіряла ОСОБА_6 , нотаріус змісту та наслідків підписання документів їй не роз`яснила, копію самого документу їй не видала. В подальшому, в листопаді 2018 року потерпілій ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_6 , скориставшись довірою потерпілої, діючи на підставі довіреності від її імені та без її дозволу, уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 з ОСОБА_8 за 150 819 гривень.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

ОСОБА_5 26 січня 2010 року зареєструвала право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 01 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , за ОСОБА_8 .

Постановою слідчого Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області від 22 лютого 2021 року квартиру АДРЕСА_4 було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

У зв`язку із вищевикладеним, слідчий у своєму клопотанні, просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: квартиру АДРЕСА_3 , із забороною права відчуження та розпорядження вказаними об`єктами нерухомого майна та земельними ділянками та заборонити вчинення реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, про те, що таке клопотання про арешт майна підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 131 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, та ін., щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому із матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається наявність сукупності підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно за своєю суттю відповідає критеріям, що встановлені кримінальним процесуальним законодавством для речових доказів кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Оскільки вказане рухоме майно відповідає критеріям, визначеним ст.ст. 98 та 167 КПК України, і щодо нього є підтверджені ризики втрати в подальшому шляхом знищення незастосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Тобто, необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже існує можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні.

У зв`язку із викладеним, слідчий суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 .

Метою застосування арешту в даному випадку є запобігання можливості його використання, передачі або відчуження, з метою приховування слідів злочину, що може перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 170,172, 369-372,395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , що має суттєве значення для проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження.

Заборонити здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири АДРЕСА_3 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1