Дата документу 02.03.2021 Справа № 314/5573/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/312/21Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/5573/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.122 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000855, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тернівка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

До набрання вироком суду законної сили ухвалено застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з часу його фактичного затримання.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 час його попереднього ув`язнення (перебування під вартою) у період з 14 вересня 2019 року по 29 січня 2020 року.

Позов ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_8 38 834,76 гривень на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 150 000 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

У іншій частині позову ОСОБА_11 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 20 103 гривні.

Скасовано арешт, накладений на речові докази: виріз матерії, зразки кіптяви, 4 згорівших сірники, фрагмент одягу, 2 полімерні пляшки, 2 скляні чарки, керамічну чашку, 2 запальнички, 8 дактокарт, зразки букальних клітин (3 шт.), змиви з рук (з шт.), які перебувають у камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Пологівського ВП Головного управління Національної поліції України у Запорізькій області, та ухвалено знищити їх.

Скасовано арешт на речові докази: шорти, які перебувають у камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Поголівського ВП Головного управління Національної поліції України у Запорізькій області, та ухвалено повернути їх ОСОБА_8 за належністю.

Згідно вироку суду першої інстанції, 13 вересня 2019 року приблизно о 18-00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні житлового будинку за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на прохання присутньої у вказаному житлі ОСОБА_11 надати їй для вживання алкогольний напій, взяв з печі для твердого палива полімерну пляшку, у якій містилась рідина, що є нафтопродуктом, а саме бензином-розчинником «Уайт-спіріт», та, володіючи інформацією про реальний вміст пляшки, запропонував ОСОБА_11 вжити з вказаної пляшки дану рідину легкозаймистого характеру, на що вона погодилася, але прийнявши до ротової порожнини названу вище рідину та зрозумівши, що остання не є алкогольним напоєм та не придатна для вживання людиною, виплюнула її на передню частину свого тіла та одягу, після чого, обурившись вчинком ОСОБА_8 , словесно образила його. У відповідь на отриману образу ОСОБА_8 , діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, будучи обізнаним про те, що одяг ОСОБА_11 ввібрав у себе легкозаймисту вказану вище рідину, яка потрапила й на тіло потерпілої спереду, підніс до ОСОБА_11 запалену запальничку, в результаті чого одяг ОСОБА_11 та її тіло здійнялися полум`ям, внаслідок чого потерпіла зазнала травматичного впливу термічного чинника з високою температурою - бензина-розчинника, в результаті чого отримала наступні тілесні ушкодження: термічні опіки обличчя, живота, грудної клітки, правої верхньої кінцівки, лівої кисті, обох стегон та пахових ділянок І-ІІАБ-ступеню, що займають 40% (20%) поверхні тіла, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не були небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Оцінивши надані суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких були спричинені потерпілій тілесні ушкодження, мети та мотивів ОСОБА_8 виключає кваліфікацію дій останнього за ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, так як особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, та вважав за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність при кваліфікації діянь ОСОБА_8 . Так, суд першої інстанції під час прийняття рішення не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 , достовірно розуміючи характер, локалізацію та наслідки, які можуть настати у разі підпалення просоченого одягу легкозаймистою речовиною, усвідомлюючи, що у такий спосіб особа зазнає сильних страждань та мучень, реагуючи на образливі слова потерпілої, умисно підпалив запальничку та підніс її до одягу ОСОБА_11 , внаслідок чого одяг спалахнув та потерпіла отримала тілесні ушкодження. Таким чином, на момент вчинення даного діяння обвинувачений ОСОБА_8 повною мірою усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, та з урахуванням способу вчинення, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді насильницької смерті ОСОБА_11 , яка зазнає страждань та мучень в зв`язку із паланням вогню, і бажав настання цих наслідків. Однак, ОСОБА_8 не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки потерпіла була врятована від палаючого одягу зі свого тіла та у подальшому госпіталізована до медичної установи з тілесними ушкодженнями, що виразилися, згідно з висновком експерта № 54 від 04.12.2019 року, у вигляді опіків обличчя, живота, грудної клітки, правої верхньої кінцівки, лівої кисті, обох стегон та пахових ділянок І-ІІАБ ступеню, що займають 40% (20%) поверхні тіла та спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день), тим самим ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Отже, вважає, що суд неправильно оцінив досліджені докази та помилково за своїм внутрішнім переконанням прийшов до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України.

На підставі викладеного, просить безпосередньо дослідити докази, зазначені у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції, а саме: допитати потерпілу ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідити письмові докази: протоколи проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 29.11.2019 року; протокол проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 від 08.10.2019 року; протокол огляду місця події від 13.09.2019 року; висновок експерта №6-378 від 25.10.2019 року; висновок експерта № 54 від 04.12.2019 року; висновок експерта № 44 від 10.10.2019 року; висновок судово-психіатричної експертизи № 476 від 23.10.2019 року, оскільки вказані докази не були належним чином враховані та оцінені судом першої інстанції при винесенні вироку в частині спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на момент вчинення ним суспільно небезпечного діяння. Скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора та представника потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у раніше пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України визнав частково та пояснив, що в день, коли трапилася подія, приблизно з 11-00 години вони із ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у будинку обвинуваченого вживали алкогольні напої. Десь о 13-30 год. 14-00 год. до них завітала потерпіла ОСОБА_11 , яка на той час співмешкала із ОСОБА_13 . Останній почав пред`являти їй претензії на предмет того, що вона винна йому гроші. Потерпіла на це засмутилася та почала плакати, тому обвинувачений був поряд з нею та заспокоював її. При цьому, ОСОБА_8 був п`яним і на пропозицію ОСОБА_11 випити щось спиртного, налив їй рідини з літрової пластикової пляшки, вважаючи, що це був спирт. Потерпіла зробила ковток вказаної рідини, але відразу виплюнула її на себе. При цьому, запаху розчинника обвинувачений не відчував. Так минуло десь 3-4 хвилини, ОСОБА_11 продовжувала сидіти, спілкувалася із ОСОБА_13 , висловивши думку про те, що ОСОБА_8 то є придурок. Згодом обвинувачений, який, сидячи, перебував біля потерпілої, вирішив закурити, для чого висік вогонь із запальнички, як раптом ОСОБА_11 спалахнула. І саме в цей час ОСОБА_8 зрозумів, що налив потерпілій випити не спирт, а розчинник. Палаюча ОСОБА_11 підвелася, тому вогонь пішов по ній угору. Рятуючи її, обвинувачений почав зривати з неї одяг та поливати її водою. Згодом постраждала від вогню ОСОБА_11 лягла на ліжко поруч із ОСОБА_13 , проте наказала швидку допомогу їй не викликати. Тому ОСОБА_8 пішов геть та ліг спати. Хто викликав потерпілій швидку допомогу, йому не відомо. Згодом приїхали співробітники поліції, які затримали обвинуваченого.

Згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_8 є її сусідом. До події злочину між ними конфліктів не було. В день, коли сталася подія злочину, її до себе додому покликав обвинувачений, який повідомив ОСОБА_11 , що її бажає бачити його мати. Натомість, завітавши до будинку обвинуваченого, потерпіла побачила, що у помешканні перебували ОСОБА_12 та на той час її співмешканець ОСОБА_13 . Останній почав вимагати від потерпілої повернути гроші та почав бити її за борг. При цьому, ОСОБА_8 намагався його заспокоїти, хоча згодом сам почав вимагати у неї гроші. Як зрозуміла остання, від неї вимагали повернути гроші за зерно, яке їй надавали. Під час конфлікту обвинувачений, взявши з печі пляшку, вилив прямо на неї якусь рідину, що потрапила їй на шию, живіт, руки, ноги та сукню. Тут ОСОБА_11 побачила в руках ОСОБА_8 запальничку, яку привів у дію обвинувачений, від чого на ній спалахнув вогонь. Хто викликав їй швидку допомогу, ОСОБА_11 не знає. Крім того, пояснила суду, вона не розуміє мотивів таких жорстоких дій обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції повідомив, що того дня вони з обвинуваченим та ОСОБА_12 разом вживали вдома у ОСОБА_8 спиртні напої. Згодом до них завітала ОСОБА_11 вона прийшла пізніше, але коли саме, свідок не пам`ятає. Вона сиділа разом з ними у кімнаті, але дещо в сторонці біля печі. При цьому чи вживала потерпіла з ними спиртні напої, ОСОБА_13 також не пам`ятає, але пригадав, що ОСОБА_8 стояв також коло печі біля потерпілої, як раптом свідок побачив, що ОСОБА_11 горить, але як саме відбулося загоряння, він не зрозумів. ОСОБА_8 почав знімати з потерпілої її палаючий одяг, ОСОБА_13 також намагався загасити вогонь на потерпілій. Коли приїхала швидка допомога, яку незрозуміло для свідка, хто викликав, ОСОБА_11 вже лежала на ліжку в іншій кімнаті.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що потерпіла це його колишня дружина, а обвинувачений був та є його сусідом. В день, коли трапилася подія, вони усі разом вживали спиртні напої. ОСОБА_8 з потерпілою сидів окремо від інших, під час чого між ними сталася якась сварка. Так, обвинувачений подав потерпілій пляшку, яку взяв, як здається свідкові, з печі. ОСОБА_11 , у свою чергу, зробила ковток з цієї пляшки, але відразу виплюнула рідину, сказавши, що обвинувачений придурок, як раптом спалахнула. Натомість, звідки здійнялося полум`я, свідок не згадав. ОСОБА_8 був поряд з ОСОБА_11 та одразу почав її гасити.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 є її сусідами. Того дня свідок побачила як з будинку обвинуваченого пішов дим, після чого на вулицю вискочив ОСОБА_8 . ОСОБА_14 побігла до того будинку, де побачила, що в одній з кімнат сидів ОСОБА_12 , в іншій на ліжку лежали ОСОБА_13 та постраждала від опіків потерпіла, якій свідок викликала швидку допомогу.

Висновки суду першої інстанції також підтверджуються дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 повідомила старшого оперуповноваженого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_15 про те, що 13 вересня 2019 року ОСОБА_8 облив її невідомою речовиною та підпалив (т.2, а.п.1);

- інформацією КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької міської ради, відповідно до якої виклик бригади швидкої допомоги задля госпіталізації ОСОБА_11 було отримано диспетчером 13.09.2019 року о 18-12 год. (т.2, а.п.117, 118);

- листом директора КНП «Міська лікарня екстренної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради від 28.11.2019 року, з якого слідує, що потерпіла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована по АДРЕСА_2 , знаходилася на лікуванні в опіковому відділенні з 20-05 год. 13.09.2019 року (т.2, а.п.120);

- ухвалами слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.11.2019 року та від 02.12.2019 року, якими слідчому в цьому кримінальному провадженні було надано доступ до медичної документації (карти стаціонарного хворого та рентгенограм на ім`я ОСОБА_11 ), з можливістю отримання копій та оригіналів (т.2, а.п.35-36, 42);

- протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2019 року та від 04.12.2019 року з додатками, відповідно до яких слідчий в цьому кримінальному провадженні вилучив копії та оригінал медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_11 та дві рентгенограми (т.2, а.п.37-39, 43-44);

- висновком експерта № 54 від 04.12.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: опіки обличчя, живота, грудної клітки, правої верхньої кінцівки, лівої кисті, обох стегон та пахових ділянок І-ІІАБ-ступеню, що займають 40% (20%) поверхні тіла. Зазначені опіки термічні та кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не були небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Перелічені ушкодження утворилися в результаті травматичного впливу термічного чинника з високою температурою. Можливість утворення даних тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 в строк (13.09.2019 року) і за обставин, зазначених у медичних документах та постанові слідчого, не виключається. За характером травмуючого фактору (горюча/займиста рідина) та локалізацією травмованих ділянок виявлені у потерпілої опіки цілком могли утворитися за зазначених нею обставин (т.2, а.п.47-53);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08 жовтня 2019 року на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за участю підозрюваного ОСОБА_8 з відеозаписом до нього, відповідно до якого останній, будучи під особистий підпис повідомлений про права підозрюваного, у тому числі не говорити нічого з приводу підозри, відмовитися у будь-який час давати показання, за участі захисника ОСОБА_16 , добровільно повідомив про обставини вчинення злочину. Так, підозрюваний показав, що після 17-00 год. 13.09.2019 року, як у них закінчився самогон, який вони пили до того, ОСОБА_11 почала просити дати їй ще спиртного, якого вже не було. Оскільки потерпіла не вгамовувалася та весь час запитувала про алкоголь, ОСОБА_8 вирішив її провчити, у зв`язку із чим достав із печі пластикову пляшку ємкістю близько 1 л, у якій знаходився розчинник для фарби, та зі словами: «На пий!», - дав її ОСОБА_11 . Остання, зробивши ковток з пляшки, виплюнула її вміст на себе спереду (на одяг), від чого обурилася та почала ображати ОСОБА_8 , через що обвинувачений на неї розсердився, тому дістав з кишені запальничку, підніс її до одягу потерпілої та запалив її одяг зайнявся полум`ям. Після того як одяг загорівся, він намагався загасити полум`я, а саме зривав з ОСОБА_11 її одяг. Зірвавши з потерпілої сукню, він кинув її спочатку на ліжко, потім на тумбу в куті кімнати, де загасив водою. Пляшку із залишками розчинника для фарби він викинув на подвір`ї домоволодіння. Підозрюваний також додав, що умислу на вбивство потерпілої він не мав (т.2, а.п.96-98);

- висновком експерта № 44 від 10.10.2019 року, згідно якого при огляді ОСОБА_8 були виявлені рубець на тильній поверхні правої кісті в ділянці 1-го міжпальцевого проміжку та в ділянці п`ястково-фалангового суглобу 2-го пальця правої кисті; рубець на тильній поверхні міжфалангового суглобу 1-го пальця правої кисті, які утворилися на місці ран (опікових поверхень), що загоїлися. Не виключається можливість утворення ран (опікових поверхонь), на місці яких утворилися рубці, в результаті травмуючого впливу високої температури полум`я на шкіряний покрив тильної поверхні правої кисті. Вказані рани (опікові поверхні) кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження. При цьому, експертом не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень правої кисті у ОСОБА_8 в строк (13.09.2019 року) та за обставин, вказаних в ухвалі слідчого судді про призначення експертизи та зазначених самим ОСОБА_8 при його освідуванні (т.2, а.п.58-59);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 476 від 23.10.2019 року, з якого слідує, що ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу у виді психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. У ситуації, що досліджувалася, ОСОБА_8 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2, а.п.107-115);

- протоколом слідчого експерименту від 29.11.2019 року з відеозаписом до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 в ході вказаної слідчої дії зазначив, що події вечора того дня він пам`ятає фрагментарно, адже знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. Так, пам`ятає, що ОСОБА_8 «крутився» біля ОСОБА_11 та у якийсь момент одяг на потерпілій спалахнув полум`ям. Після цього, ОСОБА_11 почала бігати по будинку та кричати від болю. Також свідок додав, що хтось при цьому зривав з потерпілої одяг (т.2, а.п.84-87).

Вищенаведені докази суд визнав належними, допустимими та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою, не містять суперечностей та у сукупності є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Водночас, даючи правову оцінку діям ОСОБА_8 в межах пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, так як особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, районний суд, ураховуючи всі досліджені докази в сукупності та встановлені конкретні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що таке обвинувачення поза розумним сумнівом, в частині намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілої з прямим умислом, не знайшло свого підтвердження достатніми доказами, у зв`язку з чим вчинені протиправні дії ОСОБА_8 підлягали перекваліфікації.

Згідно усталеної судової практики особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому, треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Характерною ознакою прямого умислу є бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Для відмежування умисного вбивства від інших насильницьких злочинів суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

В основу обґрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_8 як закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з особливою жорстокістю, під час раптово виниклого словесного конфлікту, на ґрунті неприязних відносин та розпиття алкогольних напоїв з потерпілою ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, дістав із печі для твердого палива пляшку, у якій містилась рідина, що є нафтопродуктом, а саме бензином-розчинником «Уайт-спіріт», та володіючи інформацією про реальний вміст пляшки, запропонував ОСОБА_11 вжити дану рідину легкозаймистого характеру із вказаної пляшки, поте дав їй зрозуміти, що насправді там знаходиться алкогольний напій, на що остання погодилася. Після цього, ОСОБА_11 , відпивши ковток вищевказаної рідини, і зрозумівши, що та не придатна для вживання людиною, виплюнула її на передню частину свого одягу і тіла. ОСОБА_8 , у свою чергу, не зупиняючись на досягнутому, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки свого вчинку та можливе настання наслідків для потерпілої у вигляді смерті, будучи обізнаним про те, що одяг ОСОБА_11 ввібрав у себе легкозаймисту рідину, підніс до її спідниці, просоченої вказаним нафтопродуктом, запалену запальничку, в результаті чого одяг ОСОБА_11 здійнявся полум`ям, та палав на ній деякий час, а саме приблизно 40-50 секунд до моменту повного оголення її тіла від фрагментів обгорілого одягу присутніми поряд особами. Тим самим, ОСОБА_8 у момент вчинення вищевказаних діянь, завдаючи потерпілій ОСОБА_11 нестерпних фізичних страждань, умисно намагався позбавити життя останньої з особливою жорстокістю, а саме з використанням легкозаймистої речовини у вигляді бензину-розчинника і вогню, проте не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки потерпіла була врятована від палаючого одягу зі свого тіла, та у подальшому госпіталізована до медичної установи з тілесними ушкодженнями, що виразилися, згідно з висновком експерта № 54 від 04.12.2019 року, у вигляді опіків обличчя, живота, грудної клітки, правої верхньої кінцівки, лівої кисті, обох стегон та пахових ділянок І-ІІАБ ступеню, що займають 40% (20%) поверхні тіла, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не були небезпечними для життя та спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день)».

Однак, такі обставини події щодо намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілої, не тільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а навпаки спростовані вищенаведеними доказами, а саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , наданими ним як під час судового засідання в суді першої інстанції, так і під час проведення слідчого експерименту, про те, що він не мав намірів вбивати ОСОБА_17 і, коли він запалив запальничку та, побачивши, що на останній здійнявся полум`ям одяг, почав зривати його з тіла потерпілої та гасити водою;

- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які підтвердили, що після того як на потерпілій здійнявся одяг, обвинувачений одразу почав її гасити та знімати з неї палаючий одяг;

- відомостями з висновку судово-медичного експерта № 54 від 04.12.2019 року про характер і ступінь спричинених тілесних ушкоджень потерпілій, яке є ушкодженнями середньої тяжкості, що не були небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день);

- відомостями з висновку судово-медичного експерта № 44 від 10.10.2019 року про характер і ступінь наявних у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (опіків), які є легкими тілесними ушкодженнями, та могли утворитися в строк (13.09.2019 року) та за обставин, вказаних в ухвалі слідчого судді про призначення експертизи та зазначених самим ОСОБА_8 при його освідуванні.

На переконання колегії суддів, надавши оцінку діям як потерпілої, так і діям обвинуваченого щодо завдання останній тілесних ушкоджень, районний суд дійшов правильного висновку, що їх умисному спричиненню обвинуваченим передувала образа останнього з боку самої ОСОБА_11 як її реакції на те, що замість алкогольного напою ОСОБА_8 їй було надано для вживання бензин-розчинник.

При цьому, з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи вбачається, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_8 через застосування ним запальнички на потерпілій здійнявся вогонь від загоряння парів бензину-розчинника «Уайт-спірит», ковток якого вона, за задумом ОСОБА_8 , мала випити з поданої їм пляшки, проте цього не сталося, бо ОСОБА_11 виплюнула цю рідину спереду на себе з потраплянням її як на одяг потерпілої, так і на тіло останньої.

Так, ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_11 термічні опіки, завдавши тілесні ушкодження середньої тяжкості.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що інших тілесних ушкоджень, які б локалізувалися у життєво важливих органах та становили хоча б якусь загрозу життю потерпілій обвинувачений ОСОБА_8 не спричиняв.

Навпаки, після загоряння на потерпілій парів бензину-розчинника, ОСОБА_8 одразу ж припинив свої дії, оскільки після цього жодних дій, які б загрожували життю ОСОБА_11 , обвинувачений не вчиняв, маючи таку можливість, адже поряд в кімнаті, де перебували він та постраждала, залишалася пляшка з вмістом бензину-розчинника, який обвинуваченим надалі застосовано не було він такою нагодою не скористався та не продовжував застосовувати бензин-розчиник з термічним чинником високої температури і спричиняти надалі тілесні ушкодження ОСОБА_11 з метою досягнення бажаного наслідку у виді смерті потерпілої.

Водночас одразу після спалаху на потерпілій вогню обвинувачений намагався загасити його, тобто вчиняв дії, спрямовані на відвернення негативних наслідків від злочину.

Стороною обвинувачення, в свою чергу, не було надано жодних доказів існування стійких неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які могли б викликати у обвинуваченого бажання позбавити потерпілу життя, яка проживає з ним в одному селі, а сама сварка між ними виникла вдома у ОСОБА_8 з незначного приводу через те, що замість алкогольного напою потерпілій було надано для вживання бензин-розчинник.

З огляду на викладене, враховуючи характер знаряддя злочину (бензин-розчинник «Уайт-спірит»), локалізацію тілесних ушкоджень, завданих потерпілій ОСОБА_11 , які виразились у виді термічних опіків, що кваліфіковані як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не були небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умислом обвинуваченого ОСОБА_8 не охоплювалось позбавлення життя потерпілої, тобто, умисно спричиняючи ОСОБА_11 термічні опіки, ОСОБА_8 мав на меті не позбавлення потерпілої життя, а виключно нанесення їй тілесного ушкодження, ступінь тяжкості якого умислом обвинуваченого не охоплювався.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку з наведеним суд правильно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого на увагу не заслуговують.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, урахував тяжкість вчиненого ним злочину та особу винного.

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений скоїв умисний середньої тяжкості злочин, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 в результаті травматичного впливу термічного чинника з високою температурою.

Водночас, районний суд урахував, що такий злочин ОСОБА_8 вчинив уперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, де зловживає алкогольними напоями та авторитетом серед населення не користується.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив, натомість вчинення ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного сп`яніння суд першої інстанції визнав обтяжуючою покарання обставиною.

Відповідно ж до висновку судово-психіатричного експерта № 476 від 23.10.2019 року ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу у виді психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. У ситуації, що досліджувалася, ОСОБА_8 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За таких обставин районний суд вважав, що обвинувачений ОСОБА_8 підлягає покаранню у виді позбавлення волі з альтернативних передбачених в санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинений злочин, строк якого слід визначити з врахуванням фактично відбутого терміну попереднього ув`язнення, який відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк покарання.

Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Доводи сторони обвинувачення щодо необхідності повторного дослідження сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що виключною підставою для повторно дослідження доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції може бути тільки необхідність більш детально дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції неповно або з порушенням.

Вказаною статтею також встановлені виключні випадки коли суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до рішення Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 лютого 2021 року, по кримінальному провадженню № 127/14811/17, розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції і розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції істотно відрізняється від розгляду у суді першої інстанції, оскільки апеляційною інстанцією фактично перевіряється законність та справедливість судового рішення суду першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи».

Колегією суддів не встановлено правових підстав для повторного дослідження всіх доказів по кримінальному провадженню та повторного допиту свідків безпосередньо в апеляційній інстанції, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4