Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

04 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №00000190 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стирільськ Сарненського району Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого 08 липня 2019 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 України на три роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року та за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він 15 лютого 2020 року біля 1 години прибув до приміщення гаражу ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_2 , де умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті обернути на свою користь чуже майно, проник шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей у приміщення вказаного гаражу, звідки таємно повторно намагався викрасти належні ОСОБА_7 два металеві бідони об`ємом 40 л та 20 л кожен загальною вартістю 756,66 грн., однак не зміг довести свій намір до кінця, так як був затриманий на місці події власником майна.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить суд вказаний вирок змінити, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком два роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що ним не було заподіяно шкоду потерпілому, а тому він не має до нього претензій. Також зазначив, що він проживає у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 , веде з нею спільне господарство і має трьох спільних дітей, неофіційно працює, щоб забезпечувати свою сім`ю.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Зокрема, судом було враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів. При цьому, судом було взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані про особу винного.
Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йому мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією інкримінованої йому статті.
Водночас, як встановлено ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте з матеріалів даного кримінального провадження не вбачається жодних обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.
При цьому, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_6 раніше був засуджений за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, однак не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення, і повторно, в період іспитового строку, вчинив злочин. Крім того, обвинуваченим не було надано підтвердження наявності у нього джерела отримання правомірних доходів.
Тому, зважаючи на вказане та враховуючи обставини цього кримінального провадження, колегія суддів вважає, що наявність в обвинуваченого ОСОБА_6 сім`ї - дружини та дітей, на що він покликався, не є безумовною підставою для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки не може гарантувати його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів без реального відбування покарання, а тому в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого слід відмовити.

Разом з тим, як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно та поєднаному із проникненням в інше приміщення.
При цьому, згідно мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом було визнано доведеним обвинувачення саме у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.
Однак в резолютивній частині вироку суд визнав ОСОБА_6 винним та призначив покарання за ч.3 ст.185 КК України, а не за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить висновку про необхідність зміни даного вироку в частині правової кваліфікації злочину, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнаний винним, скільки це не погіршує становище обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, - три роки позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3