ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4705/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1585/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
потерпілої - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2021 року продовжено ОСОБА_8 , який обвинувачується за п.13 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 153, ч.2 ст.15 - п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 10 квітня 2021 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу не перестали існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час кримінального провадження.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 листопада 2020 року, звільнивши його з-під варти. Крім того, апелянт просить надати вказівку відповідному органу щодо перевірки фальсифікації матеріалів кримінального провадження, а також встановлення істинних винних у вчиненні злочинів стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Обґрунтовуючи свою вимогу, апелянт зазначає, що він не вчиняв інкриміновані йому злочину, матеріали провадження повністю сфальсифіковані; суд формально розглянув клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; судом не розглянуте його клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який; зі спливом часу тільки обґрунтована підозра може бути підставою для розгляду питання щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тяжкість обвинувачення не може бути підставою для тривалого тримання особи під вартою та наявність вищезазначених ризиків; судом не перевірено обґрунтованість підозри та формально перевірено наявність ризиків, на які послався прокурор в своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу; висновки суду, що викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу суду про обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що на теперішній час судом не дотримано всіх вимог, що ставляться чинним законодавством до порядку продовження найбільш тяжкого запобіжного заходу. Це призводить до ухвалення явно незаконних, невмотивованих і необґрунтованих рішень та порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 . Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судом. На теперішній час ні прокурором, ні судом інших підстав, які були раніше при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, у справі не наводиться. Крим цього судом формально розглядається питання про можливість застосування відносно ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Окрім цього, апелянт зазначає, що ризики, на які посилався прокурор, при розгляді клопотання не давали достатніх підстав суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. За таких обставин, його підзахисний не має наміру переховуватися від суду, доказів незаконного тиску на потерпілих та свідків у сторони обвинувачення не мається, скоювати нові злочини ОСОБА_8 не збирається. Крім цього, на думку захисника, прокурор не привів об`єктивні дані про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.
У разі зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисто зобов`язання обвинувачений готовий у повному обсязі виконувати усі процесуальні обов`язки, які будуть покладені на нього судом.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг; думку потерпілої , яка підтримала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки сторони обвинувачення не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих чи свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 10, 13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 - п.п.1, 4, 13 ч.2 ст.115 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє апеляційні скарги щодо непричетності ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті людині та у закінченому замаху на вчинення вбивства, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого та його захисника про необхідністю зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про те, що суд в судовому засіданні від 11 лютого 2021 року не мав процесуальної можливості вирішувати питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки нормою ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які встановлені судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, існують на даний час та підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який за апеляційними доводами сторони захисту судом не встановлено.
Колегія суддів не перевіряє апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про невинуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням та щодо фактичних обставин цього кримінального провадження, оскільки ці питання перевіряються і вирішуються судом під час судового розгляду та при ухваленні остаточного судового рішення.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту ухвалення остаточного рішення у справі, є достатньою та існує обґрунтована необхідність для продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Колегія суддів також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий ( у тому числі за спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть), може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а тому, існують підстави вважати, що ОСОБА_8 може вдатися до відповідних дій, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість прийнятого рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг апелянта.
Керуючись ст.ст. 28, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 лютого 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність суворого дотримання вимог ст.28 КПК України щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді