ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №626/1124/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/299/21 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександрівка Новотроїцького району Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого охоронцем ПАОП «Промінь», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-11.06.1999 року Херсонським міським судом Херсонської області за ч.4 ст.117, ч.2 ст.118, ст.42 КК України на 9 років позбавлення волі. 14.04.2007 року звільнений умовно-достроково на підставі постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 06.04.2007 року на невідбутий термін 5 місяців 24 дні;

-11.03.2010 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ч.1 ст.186 КК України на 3 роки позбавлення волі. 07.09.2011 року постановою Новобузького районного суду Миколаївської області невідбуту частину покарання 1 рік 3 місяці 3 дні позбавлення волі замінено на обмеження волі. 03.02.2012 року звільнений умовно-достроково на підставі постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 26.01.2012 року на невідбутий термін 10 місяців 14 днів;

-26.07.2012 року Суворівським районним судом м.Херсона за ч.1 ст.309, ст.71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. 17.10.2013 року звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Суворовського районного суду м.Херсона від 09.10.2013 року на невідбутий термін 3 місяці 17 днів,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі.

Як установив суд, 02 квітня 2018 року близько 18 год., ОСОБА_9 закінчив зміну в ПАОП «Промінь», де працював охоронцем, та повернувся з роботи до місця свого мешкання - приміщення гуртожитку, розташованого в будинку АДРЕСА_2 , де на кухні почав готувати собі вечерю. Через деякий час до кухні гуртожитку зайшов його колега ОСОБА_10 , який також повернувся з робочої зміни. Близько 20 год. 50 хв. 02.04.2018 року в ході конфлікту, що стався між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на грунті неприязних відносин, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_9 кілька ударів в область голови і тулубу, після чого, вважаючи конфлікт вичерпаним, направився в бік виходу з приміщення.
В цей час у ОСОБА_9 , ображеного ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння останньому смерті. Реалізуючи вказаний умисел, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, усвідомлюючи, що від його дій можуть настати особливо тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_9 схопив ножа, що лежав на кухонному столі, та наніс ОСОБА_10 , який стояв спиною до ОСОБА_9 , два удари ножем в задню поверхню грудної клітини, заподіявши проникаючу колоту-різану рану задньої поверхні грудної клітини в ділянці 12 ребра по навколо-хребтовій лінії зправа та проникаючу колото-різану рану задньої поверхні грудної клітини в ділянці 9 ребра по лопатковій лінії зліва, що призвели до пошкодження обох легенів та розвитку двобічного пневмоторакса, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_10 .. Вказані ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №12-17/80-КРт/18 від 18.05.2018 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, в ході конфлікту ОСОБА_10 було спричинено забійну рану лівої лобно-тім`яної області голови, синець правого плеча та поверхневу різану рану правої долоні, що згідно зазначеного вище висновку судово-медичної експертизи, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 обґрунтований лише викладенням у вироку окремих доказів: показання потерпілого, свідків та висновки експертиз, які лише встановлюють певні обставини щодо події, яка мала місце 02.04.2019 року, однак не доводять спрямованість умислу обвинуваченого на заподіяння смерті. Указала, що суд не надав оцінку доказам, які у сукупності спростовують наявність умислу у ОСОБА_9 на заподіяння смерті, а саме:
-показам свідків, які підтвердили наявність конфлікту того дня між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , однак вони не були очевидцями самого конфлікту. При цьому кожен із свідків пояснив, що ОСОБА_10 після отримання ножових поранень пересувався по гуртожитку, спілкувався з ними та повідомив, що ножові поранення йому заподіяв ОСОБА_9 ;
-висновку судово-медичної експертизи №12-17/80-КРт/18 від 18.05.2018 року (а.с.84-87 т.2), згідно якого, наявні дві колото-різані рани свідчать про хаотичний характер спричинених тілесних ушкоджень та виключає цілеспрямованість дій на заподіяння смерті і нанесення ударів в область розташування життєво важливих органів;
-що попре хаотичного, нецілеспрямованого завдання ударів ножом, характер і локалізацію спричинених поранень, ОСОБА_9 мав реальну можливість довести свої злочинні дії до кінця, але після заподіяння тілесних ушкоджень, які не призвели до смерті потерпілого, залишив місце злочину. Тобто ОСОБА_9 бачив, що потерпілий після отримання ножових порань живий, продовжує пересуватись але не вчиняв більше ніяких дій щодо саме вбивства останнього, що свідчить про відсутність прямого умислу на вбивство.
На думку захисника в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 завдаючи удари потерпілому ножом у різні частини тіла, бажав спричинити смерть потерпілому, а не заподіяти йому тяжких тілесних ушкоджень, які фактично настали від його дій.
Зазначила, що ухвалою суду першої інстанції від 17.10.2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, що позбавило можливості надати суду докази про стан здоров`я ОСОБА_9 на час розгляду справи в суді, який погіршився після отриманих ним тілесних ушкоджень 02.04.2018 року в області голови та став психічно не стабільним. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу; потерпілого ОСОБА_8 , прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний розгляд кримінального провадження був призначений за згодою і клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 в режимі відеоконференції. Однак, згідно акту від 16.02.2021 року ДУ «Харківський слідчий ізолятор» обвинувачений ОСОБА_9 відмовився приймати участь в апеляційному розгляді кримінального провадження. За таких обставин розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2019 року було проведено за відсутності обвинуваченого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.115 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,відсутність у обвинуваченого ОСОБА_9 умислу на спричинення смерті потерпілому, не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що його брат, ОСОБА_10 , був неконфліктною людиною. 02 квітня 2018 року він дізнався про смерть брата, після чого одразу приїхав на місце злочину, де зі слів співробітників поліції йому стало відомо, що ОСОБА_12 наніс його брату 2 ножових поранення в спину, вийшов на вулицю де викинув ніж і пізніше був затриманий.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що на початку весни 2018 року ввечері він знаходився у приміщенні кухні гуртожитку по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 з ОСОБА_10 почали вживати пиво, а він через декілька хвилин покинув кухню та займався своїми справами. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відбувався словесний конфлікт. Через деякий час почувши крик ОСОБА_10 , він зайшов на кухню та побачив, як ОСОБА_9 виходить на вулицю, а у ОСОБА_10 на спині була кров, він сказав, що ОСОБА_9 його вдарив в спину. Через деякий час ОСОБА_9 повернувся, при цьому свідок бачив на його обличчі садна, щось взяв та вийшов, свідок пішов за ним, але одразу повернувся, оскільки на вулиці було темно та треба було надати допомогу ОСОБА_10 . Потім приїхала швидка медична допомога, але ОСОБА_10 вже помер. Через деякий час приїхали співробітники поліції, відшукали ніж.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що ввечері 02.04.2018 року він бачив у гуртожитку на кухні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які пили пиво. В подальшому він вийшов на вулицю, а через деякий час вирішив повернутися до приміщення. В цей час з приміщення вискочив ОСОБА_9 з ножом в руках та побіг на вулицю. В приміщенні він побачив ОСОБА_10 , який йшов назустріч та повідомив, що ОСОБА_9 вдарив його ножом. ОСОБА_13 викликав швидку допомогу. Ніж, який ОСОБА_9 тримав у руці, належав особисто обвинуваченому.

Враховуючи пояснення вищевказаних свідків, доводи захисника в частині того, що вони не були очевидцями заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . ОСОБА_9 , є безпідставними.

Так, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що бачили як ОСОБА_9 виходив з кухні з ножом в руках і безпосередньо від ОСОБА_10 почули, що його вдарив ножом саме ОСОБА_9 .

Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 матеріали кримінального провадження не містять.

Свідок ОСОБА_15 , лікар швидкої медичної допомоги, пояснив у суді, що в один із днів навесні 2018 року було отримано виклик в с.Кобзівка з приводу ножового поранення. По прибуттю в приміщенні, де проживали охоронці, було виявлено труп хлопця в коридорі. Біля нього був охоронець, який повідомив, що постраждалий вже 15 хвилин як перестав дихати, та намагався проводити непрямий масаж серця. При проведенні реанімаційних дій вже фактично було зрозуміло, що людина померла, були відсутні пульс, дихання, існували інші медичні підстави вбачати смерть постраждалого. На спині потерпілого були наявні ножові поранення. Зі слів охоронця стало відомо, що постраждалий після отримання поранення сів на диван та втратив свідомість. Зі слів інших свідків, йому стало відомо, що обвинувачений у відповідь на образу постраждалого вдарив його ножом.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджується також сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема:
- даними протоколу огляду місця події та трупу від 02.04.2018 року та фототаблиці до нього, згідно яким слідчим, в присутності двох понятих, інспектора-криміналіста та лікаря СМЕ, оглянуто приміщення гуртожитку за адресою: Харківська область Красноградський район с.Кобзівка, під час якого зафіксовано обстановку на місці події та розташування трупа ОСОБА_10 (а.с.34-57 т.2);
- даними протоколу огляду місця події від 03.04.2018 року, фототаблиці та схеми до нього, згідно яким під час проведення цієї слідчої дії слідчим, в присутності двох понятих та експерта криміналіста на відкритій ділянці місцевості на узбіччі автодороги по АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено ніж з дерев`яною рукояткою та чорним чохлом до нього (а.с.58-61 т.2);
-протоколом огляду від 04.04.2018 року, згідно якого ОСОБА_9 в присутності понятих добровільно видав слідчому куртку чорного кольору, брюки чорного кольору, берці 42 розміру (а.с.68-70 т.2);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 18.04.2018 року, в ході проведення якого за участю понятих, захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , судово-медичного експерта та інспектора-криміналіста, ОСОБА_9 детально показав та розказав про місце та обставини вчинення вбивства, розкрив механізм заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 та в цілому повідомляв такі обставини, які могли бути відомі тільки особі, яка вчинила вказаний злочин (а.с.73-74 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №12-17/80-КРт/18 від 18.05.2018 року, яка встановила наявність указаних вище тілесних ушкоджень, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок проникаючих колото-різаних поранень задньої поверхні грудної клітини з пошкодженням обох легенів, що спричинило розвиток двобічного гемоторакса (наявність крові та згустків в обох плевральних порожнинах) та крововтрати.
За ступенем тяжкості проникаючі клото-різані поранення грудної клітини, які і виявились причиною смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, забійна рана голови, поверхнева різана рана правої долоні, синець правого плеча мають ознаки легких тілесних ушкоджень. (а.с.84-87 т.2);

-висновком судово-медичної експертизи №12-14/85-КР/18 від 04.04.2018 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені забійна рана лівої брови з синцем лівого ока, забійна-розсічена рана на крововиливній основі лівого вуха, рана на слизовій оболонці нижньої губи на крововиливній основі, винець на лобі, які могли виникнути від неодноразової (не менше ніж чотирьох) ударної дії тупих твердих предметів, не пізніше дати звернення до лікувального закладу, та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.88-89 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/778-Дм/18 від 27.04.2018 року, відповідно до якого на фрагменті лінолеуму, вилученого в ході огляду місця події знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може а.с.94-95 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/774-Дм/18 від 27.04.2018 року, відповідно до яких на фрагменті гігієнічної палички зі змивом з зовнішньої сторони двері коридору, вилученим в ході огляду місця події, знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може. На фрагменті гігієнічної палички зі змивом з внутрішньої сторони двері коридору, вилученим в ході огляду місця події, виявлена кров людини, походження якої як від ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_10 не виключається (а.с.97-98 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/776-Дм/18 від 27.04.2018 року, відповідно до якого на фрагменті клейонки, вилученого в ході огляду місця події знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може (а.с.100-101 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/775-Дм/18 від 26.04.2018 року, відповідно до якого у змиві з деревини під навісом на веранді гуртожитку ПАОП «Промінь», вилученого в ході огляду місця події знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може (а.с.103-104 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/773-Дм/18 від 26.04.2018 року, відповідно до якого у змиві з рукомийника в кухні гуртожитку ПАОП «Промінь», вилученого в ході огляду місця події знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може (а.с.106-107 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/777-Дм/18 від 26.04.2018 року, відповідно до якого на фрагменті тканини з крісла в коридорі гуртожитку ПАОП «Промінь», вилученого в ході огляду місця події знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може (а.с.109-110 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/770-Дм/18 від 19.04.2018 року, відповідно до якого в змиві, вилученому 03.04.2018 року на марлеву серветку з лівої руки ОСОБА_9 , знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може (а.с.112-113 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/772-Дм/18 від 30.04.2018 року, відповідно до якого на брюках, що належать ОСОБА_9 , знайдена кров людини, що належить йому самому (а.с. 115-116 т.2);
-висновком судово-медичної експертизи №14/771-Дм/18 від 19.04.2018 року, відповідно до якого на куртці чоловічій утепленій з капюшоном, в об`єктах № 2, 6, 7 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_10 не виключається, від ОСОБА_12 кров у вказаних об`єктах походити не може (а.с.118-120 т.2);
-висновком додаткової судово-медичної експертизи №12-14/93-КРт/18 від 30.05.2018 року, згідно якого при досліджені трупа ОСОБА_10 виявлено проникаючу колото-різану рану, розташовану по задній поверхні грудної клітини в ділянці 12 ребра по навколо-хребтовій лінії; проникаючу колото-різану рану, розташовану по задній поверхні грудної клітини в ділянці 9 ребра по лопатковій лінії зліва; забійну рану голови (лівої лобно-тім`яної області), поверхневу різану рану правої долоні, синець правого плеча.
Вищевказані пошкодження утворились за життя, в короткий проміжок часу, колото-різані поранення грудної клітини утворилися від двократної дії гострого предмету з колючо-ріжучими властивостями, яким міг бути і клинок ножа, який був гостроконечним, односторонньо-гострим і мав «П»-образний поперечний перетин обушка. Поверхнева різана рана правої долоні від дії гострого предмету, маючого ріжучі властивості, забійна рана та синець не менше ніж від двократної ударної дії тупих твердих предметів.
Виявлені проникаючі колото-різані рани грудної клітини спричинялися зі значною силою, достатньою для їх виникнення, інші пошкодження спричинялись з невеликою силою.
Поверхнева різана рана правої долоні, яка розташована по тильній її поверхні, може бути розцінена як характерна для самооборони.
В момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 деякий час міг здійснювати самостійні дії (пересуватися, кричати, надавати опір) до моменту втрати свідомості.
За ступенем тяжкості проникаючі колото-різані поранення грудної клітини, які і виявились причиною смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, забійна рана голови, поверхнева різана рана правої долоні, синець правого плеча мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок проникаючих колото-різаних поранень задньої поверхні грудної клітини з пошкодженням обох легенів, що спричинило розвиток двобічного гемоторакса (наявність крові та згустків в обох плевральних порожнинах) та крововтрати.
Між настанням смерті ОСОБА_10 та виявленими у нього проникаючими клото-різаними пораненнями задньої поверхні грудної клітини мається причинний зв`язок (а.с.122-127 т.2);

-висновком судово-медичної експертизи 15№503-С/18 від 18.05.2018 року, відповідно до якого на клинку кухонного ножа в чохлі, вилученого 03.04.2018 року під час огляду місця події з узбіччя автодороги по АДРЕСА_2 , виявлені сліди крові людини, які могли походити від ОСОБА_10 .. Від ОСОБА_9 ця кров походити не може.
На рукояті ножа виявлені сліди потожирових виділень, які можуть походити як від ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_10 .
Но чохлі ножа виявлені сліди крові з домішками потожирових виділень, які можуть походити як від ОСОБА_9 , так і від ОСОБА_10 (а.с.129-132 т.2);

-висновком судово-медичної експертизи №17-86-МКС/18 від 23.05.2018 року, відповідно до якого на кофті ОСОБА_10 є два наскрізних колото-різаних пошкодження, розташованих на спинці справа, в середній третині та на спинці зліва, в середній третині, яким відповідають пошкодження на фуфайці (футбольці) ОСОБА_10 .
Вказані колото-різані пошкодження утворились внаслідок не менш ніж двократної дії, найбільш ймовірно, одного і того ж гострокінцевого, одностороннє гострого, плоского, типу клинка ножа, колючо-ріжучого предмета з гострим лезом і обухом «П»-подібного поперечного перетину з помірно вираженими ребрами.
Пошкодження на одязі співпадають по локалізації з анатомічною ділянкою розташування колото-різаних ран на тілі ОСОБА_10 дані пошкодження могли бути заподіяні ножом, представленим на експертизу (а.с.135-137 т.2);

-висновком судово-медичної експертизи №14/532-С/18 від 30.05.2018 року, відповідно до якого на кофті та футболці ОСОБА_10 знайдена кров, властива йому самому (а.с.139-141 т.2);

-висновком судово-психіатричної експертизи №415 від 21.05.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_9 на час проведення експертизи страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_9 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

-лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 від 03.04.2018 року (а.с.188 т.2).

Оцінивши зазначенні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 діяв з прями умислом на позбавлення життя ОСОБА_10 , оскільки про це свідчать не тільки показання потерпілого, свідків, дані судово-медичних експертиз щодо характеру та локалізації виявлених у потерпілого поранень та знаряддя злочину та встановлені у суді обставини вчинення обвинуваченим злочину.

Згідно роз`ясненням, які містяться в п.22 постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Як слідує із матеріалів провадження, суд першої інстанції ретельно дослідив і проаналізував всі вищевказані обставини та надав у вироку належну оцінку діям обвинуваченого стосовно потерпілого ОСОБА_10 , а саме проаналізував послідовність і інтенсивність його дій, кількість та локалізацію завданих ним тілесних, у тому числі ножових ушкоджень потерпілому, подальшу поведінку обвинуваченого, який не вчинив жодних дій з метою відвернення тяжких наслідків, що свідчить про те, що він свідомо бажав настання смерті потерпілого, та доводить, що його умислом охоплювалось позбавлення життя останнього.

Так, у провадженні встановлено, що ОСОБА_9 після отриманих від ОСОБА_10 кількох ударів в область голови і тулубу, взяв у руку ножа та умисно наніс ним ОСОБА_10 , який стояв до нього спиною, два удари в задню поверхню грудної клітини, тобто в область розташування життєво важливих органів - легені, печінку, усвідомлюючи при цьому можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті, однакпісля цього покинув місце злочину, не вживши жодних заходів для надання допомоги пораненому, що підтверджує наявність у обвинуваченого умислу на вчинення вбивства.

При цьому, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №12-14/93-КРт/18 від 30.05.2018 року, проникаючі колото-різані рани грудної клітини ОСОБА_10 були спричинені зі значною силою, достатньою для їх виникнення.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_9 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця настання смерті ОСОБА_10 .

З урахуванням викладеного, доводи скарги захисника про відсутність прямого умислу через те, що ОСОБА_9 бачив як потерпілий після ножових поранень продовжував пересуватись але не вчиняв більше ніяких дій, є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає винуватість ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 доведеною і кваліфікацію його дій за ч.1 ст.115 КК України правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_9 , не встановлено.

В своїй апеляційній скарзі захисник посилалась на те, що відмова суду про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи позбавила можливості надати суду докази про стан здоров`я ОСОБА_9 на час розгляду справи в суді, який погіршився після отриманих ним тілесних ушкоджень 02.04.2018 року в область голови та став психічно нестабільним.

Як убачається із матеріалів справи, під час досудового слідства була проведена судово-психіатрична експертиза №415 від 21.05.2018 року, за висновками якої на час її проведення ОСОБА_9 страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто є осудним. На теперішній час ОСОБА_9 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, враховуючи, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи №415 від 21.05.2018 року обвинувачений не потребує застосування примусових заходів медичного характеру та згідно відповіді головного лікаря КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської області перебував та наразі перебуває на диспансерному обліку, доводи захисника в цій частині позбавлені підґрунтя.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку в КЗ «Обласна Херсонська психіатрична лікарня» з 1988 року з діагнозом: розумова відсталість в ступені помірно вираженої дебільності, інвалідності не має, на час вчинення злочину був офіційно працевлаштованим, неодружений, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб на утриманні немає, за місцем проживання (реєстрації) характеризується формально. За місцем роботи характеризується позитивно.

Судом також враховано пом`якшуючі покарання обставини вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного діями потерпілого, а також обтяжуючі покарання обставини рецидив злочину, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_9 покарання, розмір якого колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є справедливим і підстав для його пом`якшення - не вбачає.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зарахування строку його попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, згідно положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.
Закон України №838-VIII від 26.11.2015 року втратив чинність 21.06.2017 року, на підставі Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року, згідно яким попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII), тобто один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, злочин, за який ОСОБА_9 засуджено вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2019 року, останній вчинив 02 квітня 2018 року, тобто після набрання чинності Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року.
Таким чином, клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зарахування йому попереднього увезення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) задоволенню не підлягає.
З огляду на наведене, підстави для скасування вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: