Номер провадження: 11-кп/813/1324/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Міняйлівка Саратського району Одеської області, громадянина України, раніше судимого,

засудженого вироком Саратського районного суду Одеської області від 24.11.2016 року за ч.3 ст.186, ст.71, ч.3 ст.187; ч.2 ст.185; ч.1 ст.129; ч.1 ст.263 КК України до 7 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 на теперішній час не має, оскільки засуджений не довів своє виправлення та таке звільнення не тільки не буде відповідати меті покарання, але й не буде відповідати завданням кримінальної відповідальності.

При цьому суд першої інстанції врахував вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину, його характеристику, надану адміністрацією колонії та те, що ОСОБА_8 вчинив новий тяжкий злочин у період умовно-дострокового звільнення, що дає суду підстави недовіряти новим обіцянкам засудженого та зазначив, що під час звільнення умовно-достроково в минулий раз, під час відбуття покарання за особливо тяжкий злочин, він знехтував такою довірою до себе та вчинив через 3 місяці після звільнення новий злочин, при обтяжуючих обставинах.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що за період відбуття покарання ОСОБА_8 мав порушення встановленого порядку виконання та відбування покарання, проте відповідно до ч.14 ст.134 КВК визнається таким, що не має стягнень.

Захисник вважає, що суд занадто суворо підійшов до вирішення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , оскільки з часу вчинення злочину пройшло 6 років, з травня 2018 року ОСОБА_8 порушень встановленого режиму не допускає, був заохочений 7 разів, 05.06.2020 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації, що свідчить про те, що він переосмислив свої дії і став на шлях виправлення.

Захисник стверджує, що той факт, що ОСОБА_8 відбуває покарання у дільниці соціальної реабілітації, підтверджує, що він дійсно став на шлях виправлення і до нього може бути застосовано умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 .

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали провадження за клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Саратського районного суду Одеської області від 24.11.2016 року, ОСОБА_8 був засуджений за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2009 року у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) місяців та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 на момент розгляду в суді клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно-дострокове звільнення відбув більше 2/3 строку призначеного покарання.

Апеляційний суд зазначає, що частина призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, а саме з 10.11.2015 по 14.03.2017 була перерахована засудженому з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним доказом виправлення засудженого ОСОБА_8 , який, відповідно до характеристики адміністрації колонії, мав порушення встановленого порядку виконання та відбування покарання, проте відповідно до ч.14 ст.134 КВК України, визнається таким, що не має стягнень. З травня 2018 року порушень встановленого режиму не допускає, залучається до праці на підставі ч.5 ст.118 КВК України, виконує доручену роботу добре та вчасно, за що був заохочений 7 разів. 05 червня 2020 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації.

Згідно зі ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до ОСОБА_8 раніше застосовувалося умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Однак, ОСОБА_8 у період попереднього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за особливо тяжкий злочин, через 3 місяці після звільнення вчинив новий тяжкий злочин, при обтяжуючих обставинах.

Зазначене свідчить про недоцільність застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, адже під час минулого його застосування ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини.

З огляду на викладене та з урахуванням обставин злочинів, передбачених ч.3 ст.186; ч.3 ст.187; ч.2 ст.185; ч.1 ст.129; ч.1 ст.263 КК України, за вчинення яких був засуджений ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що на теперішній час, призначене ОСОБА_8 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404,405,407,418,419, 537,539 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4