ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1288/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/253/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки
дорожнього руху або експлуатації транспорту
особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
представника потерпілого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 24 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням по ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Пересічне Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 25000 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, у розмірі 57600 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Згідно вироку 13 квітня 2017 року ОСОБА_7 приблизно о 16 год 50 хв, керуючи технічно справним автомобілем «HYUNDAI ACCENT» р/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Сумський шлях зі сторони вул. Шевченка у бік вул. Гоголя в смт Пересічне Дергачівського району Харківської області.

На перехресті вул. 8 Березня та вул. Сумський шлях водій ОСОБА_7 почав здійснювати маневр лівого повороту на вул. 8 Березня, проявив необачність, перед початком здійснення маневру лівого повороту, не переконався, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, чим грубо порушив вимоги п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, та допустив зіткнення з мотоциклом «Yamaha» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді штрафу.

Відмовити потерпілому ОСОБА_11 у стягненні на його користь з ОСОБА_7 моральної шкоди.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування за шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності у сумі 28800 гривень а в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що він визнав свою провину, щиро розкаявся та відшкодував спричинену шкоду в розмірі 90 000 гривень.

Названі обставини свідчать про можливість про призначення покарання у виді штрафу.

Також, зазначає, що судом при розгляді справи було констатовано обопільну провину водіїв у дорожньо- транспортній пригоді, проте не застосував такий же висновок при вирішенні цивільного позову відносно стягнення відшкодування за шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності

Крім того вказує, що належним відповідачем при розгляді цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоді також мала б бути є ПАТ «Страхова компанія «Перша», проте в цій частині зі страхової компанії моральна шкода на корить ОСОБА_9 не стягувалась, а була в повному мосяжі стягнута з ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_9 , просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок яким призначити ОСОБА_7 біль суворе покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Задовольнити в повному обсязі його цивільний позов , стягнувши на його користь 800 000 моральної шкоди, матеріальну шкоду в сумі 5710 грн, витрати на юридичну допомогу в сумі 10 000 грн. та страхову відшкодування з ПАТ «Страхова компанія «Перша» в сумі 57600 грн.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що призначене покарання є занадто м`яким.

Зазначає, що в судовому засіданні Маслевіч повністю визнавав себе винним, пролте при вирішенні цивільного позову суд дійшов висновку про його лише 50 - відсоткову винуватість.

Також автор апеляційної скарги категорично не погоджується з розміром моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Вказує, що в результаті ДТП він отримав численні травми та втратив 2 літри крові та тривалий час проходив реабілітацію.

Крім того він втратив роботу та кардинально змінив своє життя у негативний бік.

Також наразі він отримав статус особи з інвалідністю другої групи.

Таким чином вважає, що розмір спричиненої йому моральної шкоди становить 800000 гривень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати.

Ухвалити свій вирок, в якому застосувати обвинуваченому більш сурове покарання з позбавленням права керування транспортними засобами, задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , виходячи з 100 відсоткової провини обвинуваченого ОСОБА_7 в даній ДТП, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого моральну шкоду у сумі 800 000 гривень, стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого матеріальну шкоду у сумі 5710 гривень, стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 10000 гривень, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь потерпілого ОСОБА_9 страхове відшкодування у сумі 57600 гривень.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, розкаявся і підтвердив всі вказані вище обставини ДТП.

Тобто суд в обвинувальній частині вироку фактично прийшов до висновку про 100 відсоткову вину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час в іншій частині вироку, а саме в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, суд прийшов до висновку про вину учасників ДТП « у рівних частках у співвідношенні 50% на 50% ».

Між тим такий висновок суду не ґрунтується на доказах, досліджених під час судового розгляду та спростовується ними же, зокрема відеозаписом з місця пригоди, зафіксованим на лазерному диску СО-К, визнаним речовим доказом та залученим до матеріалів справи; висновком транспортно-трасологічної експертизи N° 835/17 від 16.11.2017 року.

В той же час, Єдиною підставою нібито порушень з боку ОСОБА_9 п. 12.3 ПДР є висновок автотехнічної експертизи Харківського НДІСЕ № 22951/ 4139/4140 від 27.04.2018 року, проведений по вихідних даних, які взяті з протоколу слідчого експерименту від 09.11.2017 року з показів обвинуваченого ОСОБА_7 . В цій частині висновків експертизи зазначено: « якщо виходити з показів водія ОСОБА_7 про механізм розвитку ДТП, то водій ОСОБА_9 з моменту виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР ».

Проте з таким висновком експертизи не можна погодитися, оскільки вони зроблені виключно з надуманих показів ОСОБА_7 на слідчому експерименту від 09.11.2017 року.

Більш того, суд визнав цей протокол слідчого експерименту недопустимим доказом, посилаючись на п.1 ч.З ст. 87 КПК України.

Оскільки вказаний висновок експертизи N9 22951/ 4139/4140 зроблений на підставі саме даних слідчого експерименту від 09.11.2017 року (з показів свідка ОСОБА_13 ), який визнаний судом недопустимим доказом, то і висновок експертизи в цій частині суду треба було визнавати недопустимим доказом.

Тому, посилання суду на висновок експертизи № 22951/ 4139/4140, як доказ підтвердження нібито порушень з боку потерпілого ОСОБА_9 п.12.3 ПДР, є незаконним, а тому і безпідставно визнано 50 відсоткову провину ОСОБА_9 у даній ДТП.

Крім того, автор апеляційної скарги не погоджується з вироком суду в частині визнання розміру завданої потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди у сумі 50000 гривень.

Потерпілому в результаті ДТП завдані значні тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху лівої плечової кістки, закритого уламкового перелому діафіза лівої плечової кістки, закритого перелому шилоподібного відростка лівої ліктьової кістки, відкритого перелому основної фаланги 3-го пальця лівої кістки, закритого перелому основи 4 і 5 п`ясткових кісток лівої кисті, закритого центрального вивиху лівого стегна, закритого перелому лобкової і сідничної кісток, закритого уламкового перелому даху і дна лівої вертлужної западини, забито-рваної рани у області лівого надколінника та ін., що підтверджуються висновками судово-медичних експертиз.

Оскільки вказані тілесні ушкодження з урахуванням об`єму, ступені тяжкості, характеру, тривалістю лікування, завдали потерпілому значні фізичні і моральні страждання, він став інвалідом другої групи та не поправимо втратив своє здоров`я, ним і був заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у сумі 800 000 гривень

Під час судового розгляду, оскільки ОСОБА_7 заперечував проти задоволення моральної шкоди, потерпілим для отримання належного і допустимого доказу завданої моральної шкоди та розміру її грошової компенсації було заявлено клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи в Харківському НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, експерти якого завдяки своїх спеціальних знань могли провести відповідне дослідження.

Але суд безпідставно відмовив в задоволені клопотання про призначення даної експертизи, позбавивши потерпілого права на збирання і надання доказів, та прийшов до помилкових висновків відносно розміру моральної шкоди.

Рішенням суду першої інстанції, яким фактично повністю звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від основного і додаткового покарання, не відповідає ступені тяжкості кримінального правопорушення, завданим потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, грубості порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, що свідчить про неправильність такого рішення суду.

Автор скарги також не погоджується з позицією суду першої інстанції про зазначені у вироку підстави відмови про стягнення з обвинуваченого витрат потерпілого на правничу допомогу адвоката.

Посилання районного суду на постанови Верховного Суду по конкретним справам некоректні, оскільки ці рішення Верховного суду відносяться до справ адміністративного судочинства, в той час, як ця справа розглядається в рамках кримінального провадження.

Витрати на правничу допомогу підтверджуються договором потерпілого з адвокатом, квитанціями сплати послуг адвоката всього на суму 10000 гривень,, актами прийоми -передачі правової допомоги та протоколом про досягнення вартості за надання правової допомоги.

Під час апеляційного розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого та її представника які частково підтримали клопотання про закриття кримінального провадження, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили закрити кримінальне провадження колегія суддів прийшла до наступного.

Апеляційним судом роз`яснено ОСОБА_7 , підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд поданих апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_7 наполягав на першочерговості розгляду його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Виходячи з положень закріплених у ч.4 ст.286 КПК України -суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, за який засуджено ОСОБА_7 вчинено ним 13 квітня 2017 року.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Тобто відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо минуло три роки - дня вчинення нею кримінального правопорушення - нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, наразі сплинув трирічний строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України.

Відтак колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до вимог ст.49 КК України, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.284 КПК України, яка вказує, що кримінальне провадження закривається судом - у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Разом з тим потерпілому ОСОБА_9 належить роз`яснити, що закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не позбавляє його права на звернення до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. п.1ч.2 ст.284;404;405;417;418;419 КПК України, ст.. 49 КК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі зміненими доводами обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 24 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням по ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати.

Закрити кримінальне провадження, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності що не позбавляє потерпілого ОСОБА_9 права звернутись до суду першої інстанції із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді