Справа № 756/9305/21
Номер провадження № 1-кс/756/1515/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 20.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935, про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чотирбоки, Шепетівського району, Хмельницької області, одруженого, який має вищу освіту, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

УСТАНОВИВ:

15.06.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_6 , поданого в рамках кримінального провадження, внесеного 20.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Дане клопотання погоджено прокурором Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, розробив злочинний план дій і заздалегідь підготував засоби та знаряддя для вчинення нападу, а саме предмет, ззовні схожий на пістолет та чорну медичну маску з метою реалізації свого злочинного умислу.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 20.04.2021, близько 16:40 год. знаходячись поряд з ринком «Мінський», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенко, буд. 14-а, закрив обличчя чорною маскою, маючий при собі предмет, ззовні схожий на пістолет, підійшов до транспортного засобу легкового автомобіля марки «Volvo» моделі «XC60» реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходилась ОСОБА_7 , та на передньому пасажирському сидінні сиділа ОСОБА_8 . Знаходячись поряд з вказаним автомобілем, ОСОБА_4 відкрив праву задню дверцяту автомобіля та сів на заднє праве сидіння, тим самим незаконно проник до вказаного автомобіля. Після чого, ОСОБА_4 тримаючи у своїх руках предмет, ззовні схожий на пістолет, направив його в сторону ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомивши, що це пограбування і їм потрібно виконувати всі його умови. Так, під погрозою застосування предмету, ззовні схожого на пістолет, який ОСОБА_4 тримав у своїх руках, став вимагати від потерпілих грошові кошти у сумі 5 000 доларів США, тим самим, застосовуючи до останніх психологічне насильство. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реально сприймаючи вказану вимогу, як небезпечну в подальшому для їх життя чи здоров`я, не чинили будь-якого опору. Після чого, ОСОБА_7 зателефонувала своєму чоловіку ОСОБА_9 , та повідомила про те, що їм зараз потрібні грошові кошти у сумі 5 000 доларів США. Через деякий час, знайомий чоловіка потерпілої передав працівнику правоохоронного органу, який в свою чергу підійшов до вказаного автомобіля та передав грошові кошти у сумі 5 000 доларів США потерпілій ОСОБА_7 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного із проникненням у автомобіль, ОСОБА_4 забрав у ОСОБА_7 вказані грошові кошти у сумі 5 000 доларів США, після чого, наказав потерпілій ОСОБА_7 їхати вул. Героїв Дніпра у м. Києві, та через деякий проміжок часу наказав останній зупинити автомобіль, та вийшовши з нього, разом з викраденими грошима зник з місця вчинення злочину у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у розбійному нападі поєднаному з проникненням в інше приміщення, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Слідчий посилається на те, що підставою звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, є встановлення під час досудового розслідування наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість ОСОБА_4 , переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, учинити інше кримінальне правопорушення, а також неможливість закінчення досудового розслідування протягом строку визначеного запобіжного заходу ОСОБА_4 .

У зв`язку з чим у клопотанні слідчий просить продовжити строк дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 до 22.07.2021.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та доводи, що його обґрунтовують, просив слідчого суддю клопотання задовольнити, посилаючись на доводи вказані у ньому, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурор, на виконання вимог ст. 194 КПК України, в обґрунтування продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , посилається на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, на думку прокурора, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить тяжкість злочину, а саме згідно з ст. 12 КК України, вказаний злочин відноситься до категорії особливо тяжких, та покарання за його вчинення передбачено у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а також те, що ОСОБА_4 зник з місця злочину.

Про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що на даний час органом досудового розслідування не встановлено місцезнаходження знаряддя вчинення злочину, а саме предмету зовні схожого на пістолет. Крім того, не встановлено місцезнаходження усієї суми грошових коштів, якими незаконно заволодів підозрюваний.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що ОСОБА_4 шляхом погрози, підкупу може схиляти потерпілих, свідків до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування та прийняття законного рішення.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що ОСОБА_4 довгий проміжок часу офіційно ніде не працює, не має постійних джерел доходу, не має власного житла, що у свою чергу свідчить про відсутність у останнього сталих соціальних зв`язків.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, або застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Уважає необґрунтованою оголошену йому підозру, бо він не причетний до вказаних у підозрі діях.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання слідчого, просив у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що наведені прокурором ризики не є обґрунтованими, як і розумна підозра того, що ОСОБА_4 учинив інкримінований злочин. На думку захисника, дії особи, які вказані в повідомленні про підозру, повинні бути кваліфіковані за ст. 189 КК України, тобто як вимагання, а не розбій. Також захисник просив урахувати розбіжності в часі проведенні процесуальних діях, невідповідність їх за часом, що свідчать, на його думку, про штучне спотворення доказів.

Також захисник просив урахувати, у випадку застосування запобіжного заходу, що ОСОБА_4 має на утриманні дітей, раніше працював у Національній гвардії України. Дружина ОСОБА_4 також проходить службу в нацгвардії. Крім того, ОСОБА_4 , 20.04.2021 спокійно та вільно спілкувався з працівниками поліції, коли йому повідомили, що його розшукують, та повернувся додому, знаючи, що його розшукують працівники поліції. На думку захисника вказане свідчить про належну поведінку ОСОБА_4 та те, що він не буде ухилятися від слідства та добиватись свого виправдування. На підставі цих відомостей захисник просив застосувати до підозрюваного домашній арешт.

Крім того, захисником було подано скаргу на незаконне затримання ОСОБА_4 . Обґрунтовуючи скаргу захисником було зазначено, що 20.04.2021 працівники поліції проводили оперативні заходи щодо розшуку особи причетної до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, під час яких опитували мешканців будинку АДРЕСА_3 , у тому числі й ОСОБА_4 . Оскільки працівниками поліції було упущено особу причетну до вказаного злочину, підозра впала на ОСОБА_4 якого 20.04.2021 о 13:55 год. було затримано та 21.04.2021 о 23:38 год. слідчим Оболонського УП ГУНП в м. Києві складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення. Але, на думку захисника, протокол затримання був складений лише через 9 годин, що свідчить про незаконне тривале утримання ОСОБА_4 та затримання відповідно до статті 208, 209 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, вислухавши пояснення прокурора, пояснення захисника та підозрюваного, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Оболонського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 20.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

22.04.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у рамках зазначеного кримінального провадження та 23.04.2021 слідчим суддею Оболонського окружного суду міста Києва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В якості підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_4 органом досудового розслідування до матеріалів клопотання надано такі докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20.04.2021 з якого вбачається, що 20.04.2021, близько 16:50 год. невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , за допомогою предмета зовні схожого на пістолет заволоділа коштами у сумі 5 000 доларів США, які належали ОСОБА_7 ;

- протокол огляду місця події від. 20.04.2021, згідно з яким було оглянуто транспортний засіб, легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «ХС60», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розташований за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенко, буд. 21, біля приміщення «РадаБанк» та вилучено речі згідно з описовою частиною;

- протокол допиту потерпілого від 20.04.2021, згідно з яким ОСОБА_7 показала, що 20.04.2021 разом з донькою сіла до середини автомобіля марки «Volvo» моделі «ХС60» та пристібаючись ременем безпеки помітила, як раптово відчинилась задня пасажирська дверцята та до середини автомобілю сів невідомий чоловік, який почав погрожувати та вимагати гроші;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2021, згідно з яким ОСОБА_7 в присутності понятих впізнала ОСОБА_4 на фотознімку за №1, за такими ознаками: формою і розміром брів, розташуванням очей, формою лоба, відстанню між очима;

- протокол допиту потерпілої від 20.04.2021, згідно з яким ОСОБА_8 показала, що 20.04.2021 разом з мамою сіла до середини автомобіля марки «Volvo» моделі «ХС60» та пристібаючись ременем безпеки помітила, як раптово відчинилась задня пасажирська дверцята та до середини автомобілю сів невідомий чоловік, який почав їй погрожувати та вимагати гроші;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2021, згідно з яким ОСОБА_8 в присутності понятих впізнала ОСОБА_4 на фотознімку за №2, за такими ознаками: формою і розміром брів, розташуванням очей, формою лоба, відстанню між очима;

- протокол допиту свідка від 21.04.2021, згідно з яким ОСОБА_9 , показав, що 20.04.2021 йому зателефонувала його дружина ОСОБА_7 яка повідомила, що до належного їй автомобілю, в якому вона перебуває разом з донькою, сів невідомий чоловік та погрожуючи вимагає 5 000 доларів США.

- протокол допиту свідка від 21.04.2021, згідно з яким ОСОБА_10 показала, що 20.04.2021 у вечері її чоловік ОСОБА_4 повернувся додому та дав їй 100 доларів, які за його словами він заробив;

- протокол обшуку від 21.04.2021, згідно з яким у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , під час проведення обшуку було виявлено та вилучено, одяг, взуття та банкноту номіналом 100 доларів США;

- протокол обшуку від 21.04.2021, згідно з яким під час затримання ОСОБА_4 було вилучено: маску чорного кольору з резинками червоного кольору та написом білого кольору «АВ метал груп», мобільний телефон марки «Samsung A5» з сім картою НОМЕР_2 , які поміщено до паперового конверту з пояснювальними написами та підписами понятих;

- протокол допиту свідка від 22.04.2021, згідно з яким ОСОБА_11 повідомив, що 20.04.2021 до нього зателефонував знайомий ОСОБА_9 та повідомив, що невідомий чоловік проник до автомобілю в якому знаходиться його дружина з донькою та вимагає 5 000 доларів США, у зв`язку з чим просив допомогти та передати вказану суму через працівників поліції;

- довідку інформаційно-аналітичному супроводженню кримінального провадження, внесеного 20.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935, отриманої за допомогою даних з ІІПС «Безпечне місто», з якої убачається, що особа, яка схожа за описом потерпілої на особу, яка вчинила злочин, о 15:59 год. вирушила від ТЦ «Smart Plaza» в бік «Мінського ринку», де перебувала до 16:40 год. Після чого, о 16:43 год. зійшла з тротуару та продовжила рух в бік автомобілю потерпілих попід дорогою;

- довідку опрацювання технічної інформації з якої вбачається, що було встановлено маршрут руху особи, яка схожа за описом потерпілої на особу, яка вчинила злочин, і користувалась мобільним телефоном з номером НОМЕР_2 . Відповідно до довідки власник мобільного телефону з номером НОМЕР_2 перебував за адресою м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, у районі будинку № 13-а, після чого знаходився біля місця скоєння злочину в період часу з 15:36 год. до 19:30 год, звідки продовжив свій рух в бік вул. Героїв Дніпра, буд. 13, що у м. Києві, та востаннє зафіксовано вказаний номер було за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Суд ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд ураховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Так, у п. 32 справи «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, Series А, № 182) від 30 серпня 1990 року зазначено, що обґрунтована підозра це коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думку суду, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Захисник посилався на те, що підозра є явно не обґрунтованою, оскільки органом досудового розслідування неправильно визначено правову кваліфікацію. Зокрема, на думку захисника, описані в повідомленні про підозру та клопотанні про продовження тримання під вартою дії, мають кваліфікуватися за ст. 189 КК України, а саме як вимагання. І дійсно дії, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 КК України та ст. 189 КК України мають спільні риси, як і в даному кримінальному провадженні. Так, як було установлено в судовому засіданні, показання потерпілих та свідка містять елементи, які вказують на наявність підстав для того, аби кваліфікувати дії за ст. 189 КК України. Такими елементами є вимагання передати майно, яке потерпілі не мали при собі, погроза заподіяння шкоди здоров`ю потерпілих та членам їх родин наразі в майбутньому. На ці елементи звернута увага в постанові Верховного суду від 08.10.2019 у справі № 760/19858/16-к. Між тим, наразі, на думку суду, зарано стверджувати про остаточну правову кваліфікацію, оскільки досудове розслідування триває, а отже орган досудового розслідування має можливість провести додатковий допит потерпілих та свідків, з метою з`ясування ключових для наведених складів злочинів елементів. Крім того, злочин за яким повідомлено про підозру, як і склади злочинів, передбачені ст. 189 КК України, теж відносяться до тяжких, що суд повинен урахувати при вирішенні питання продовження застосування запобіжного заходу лише в порядку, передбаченому ст. 178 КПК України.

Суд не погоджується з позицією захисника, що протоколи впізнання потерпілими за фотознімками є недопустимими. Дійсно, суд має право визнавати такі докази, як і протокол допиту, недопустимими, але не як суд, який діє як слідчий суддя. На думку суду, недопустимими можуть буть визнані слідчим суддею лише ті докази, які наразі вже є за своїм змістом недопустимими, тобто які не відповідають вимогам ст. 84 КПК України, а також зібрані в порушення вимог статей 87, 93 КПК України, і лише ті, які не потребують наданням їм відповідної оцінки у взаємозв`язку з іншими процесуальними рішеннями та доказами.

Також з цих підстав не можуть бути визнаними недопустимими доказами - інформація, яка отримана від операторів телекомунікаційних послуг, як і матеріали, отримані з пристроїв, які використовуються за програмою «Безпечне місто». Оскільки орган досудового розслідування продовжує збір доказів, а також опрацьовує їх, з метою співставлення з іншими вже долученими матеріалами.

Отже, дослідивши у судовому засіданні надані органом досудового розслідування докази, суд дійшов висновку про те, що вони є такими, що обґрунтовують підозру ОСОБА_4 в інкримінованому злочині, тобто можливості того, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України розбій, поєднаний з проникненням в інше приміщення, викладених у клопотанні про продовження тримання під вартою та повідомленні про підозру обставинах.

Але, приймаючи таке рішення суд не брав до уваги в якості доказів зазначені слідчим «інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності», бо такі докази суд не може перевірити на відповідність вимогами ст. 84 КПК України, як і надати їм оцінку.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як видно з пояснень прокурора в судовому засіданні, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, а саме можливість ОСОБА_4 , переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Досліджуючи матеріали клопотання, надані докази, пояснення прокурора, обставини, які суд уважає доведеними в якості обґрунтованості підозри, беручи до уваги пояснення підозрюваного, захисника, а також особистість ОСОБА_4 , суд погоджується з тим, що на даний час наявним є ризик того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу, тобто існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. На ці обставини вказує зміст повідомлення про підозру, тобто ті погрози та їх зміст, який виказувався щодо потерпілих.

Також, на думку суду, є підстави вважати, що існує ризик того, що можуть бути сховані чи знищені речі, зокрема грошові кошти, які не були віднайдені.

Однак, суд не погоджується з існуванням ризиків передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання. Між тим, указану обставину суд не може оцінювати в якості ризику, бо ця обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Більше того, тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, оскільки в розумінні рішень ЕСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інших мотивувань прокурором в обґрунтування цього ризику наведено не було. Наведена прокурором обставина, що ОСОБА_4 зник з місця злочину, не свідчить про наявність ризику переховування, оскільки такі дії охоплюються самою подією злочину, а надані матеріали справи не містять відомостей про те, що дії ОСОБА_4 були викриті, та останній, розуміючи це, намагався зникнути, перешкоджаючи особам, які його намагались затримати. Між тим, у судовому засіданні з показань ОСОБА_4 було встановлено, що коли 22.04.2021 останній дізнався, що ним цікавляться правоохоронці, самостійно прибув за місцем проживання. Ці показання не були спростовані прокурором у судовому засіданні, хоча відповідно до принципу змагальності, визначеного ст. 22 КПК України, саме сторона обвинувачення мала спростувати такі посилання сторони захисту.

В обґрунтування ж ризику учинити інше кримінальне правопорушення, узагалі не було наведено жодних пояснень та не надано відповідних доказів. Ті обставини, що підозрюваний не працює, не має заробітку, міцних соціальних зв`язків, спростовано стороною захисту, оскільки ОСОБА_4 одружений, виховує двох дітей. При цьому дружина працює в Національній гвардії України і мешкає разом із чоловіком в службовій квартирі, отриманій за місцем роботи.

Також слід зазначити, що орган досудового розслідування як і прокурор не мають права посилатися на практику Європейського суду з прав людини з метою застосування запобіжного заходу (обґрунтування підстав тримання під вартою та існування ризиків), про що вказано в постанові Верховного суду від 07.08.2019 № 607/14707/17, оскільки вона буде використана не на користь підозрюваного, а отже може становити ризики для справедливості кримінального провадження.

Оскільки суд погодився з тим, що існують ризики, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тож суд погоджується з існуванням підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, як то продовження застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що наразі існують вагомі докази про вчинення підозрюваним інкримінованого правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких. Підозрюваний ОСОБА_4 хоча і не має офіційного місця роботи та джерела доходів, але як то вже наведено, мешкає разом із дружиною та дітьми, а дружина працює в Національній гвардії, позитивно характеризується з місцем роботи, виховують разом із ОСОБА_4 двох дітей. Отже, на думку суду, ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, і судом не було здобуто відомостей про погану репутацію підозрюваного.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наведені, на думку суду, обставини свідчать у судовому засіданні прокурор довів обставини, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбаченої п. 2, тобто існування ризиків. Але клопотання як і пояснення прокурора в судовому засіданні узагалі не містять мотивування того, що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків, тобто обов`язкового елементу для вирішенні питання застосування запобіжного заходу, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Установлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що відсутні підстави для подальшого застосування до підозрюваного ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу в виді тримання під вартою. Бо, на думку суду, для досягнення дієвості завдань кримінального провадження, а також відповідності особистості підозрюваного та іншим наведеним обставинам, такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт строком на 35 днів, тобто в межах строку досудового розслідування, буде достатнім. При цьому домашній арешт полягає в забороні ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_2 , та останній зобов`язаний з`являтися за першої вимогою до слідчого, прокурора чи суду, у залежності від стадії кримінального провадження.

Також слід покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 35 дні, а саме не відлучатися з місця проживання не інакше, як за викликом слідчого, прокурора чи суду, у залежності від стадії кримінального провадження, повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання, здати на зберігання, за наявності, до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у межах вказаного кримінального провадження, носити електронний засіб контролю.

Покладаючи такі обов`язки суд звісно ураховує, що одним зі свідків у даному кримінальному провадженні є дружина ОСОБА_4 ОСОБА_10 . При цьому судом установлено, що ОСОБА_4 мешкає разом із дружиною за адресою АДРЕСА_2 , а отже не може не спілкуватися з дружиною. Між тим, суд ураховує, що давати показання щодо членів своєї сім`ї є лише правом, а не обов`язком людини відповідно до ст. 63 Конституції України. Це свідчить, що ОСОБА_10 має право відмовитися у будь-який момент давати показання щодо свого чоловіка ОСОБА_4 , а отже і не може нести відповідальності за спілкування з ОСОБА_4 , як і останній з ОСОБА_10 , бо будь-яка людина не може бути обмежена в такому праві за жодних обставин.

Щодо кола інших свідків та потерпілих, то саме до дискреції слідчого відноситься визначення та повідомлення підозрюваному кола осіб, з якими останній має утримуватись від спілкування.

На думку суду, саме наведений запобіжний захід усуне встановлені судом ризики, є достатнім та дієвим, так як наведені особистісні та характеризуючи відомості ОСОБА_4 значно знижують, у поєднанні з запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту і покладеними обов`язками, вірогідність вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіжником яких є визначений судом запобіжний захід.

Разом з цим суд зауважує, що ним також перевірено в судовому засіданні, що закінчити досудове розслідування неможливо внаслідок виконання великого обсягу роботи та особливої складності кримінального провадження. Так, як видно з клопотання, з метою забезпечення належного виконання завдань кримінального провадження, у ході досудового розслідування проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій спрямованих на отримання та перевірку зібраних доказів, разом з тим, на даний час необхідно провести наступні слідчі, процесуальні дії: провести наступні слідчі, процесуальні дії:

- отримати висновок молекулярно-генетичної експертизи;

- отримати висновок комплексної молекулярно-генетичної експертизи та дактилоскопічної експертизи;

- отримати висновок дактилоскопічної експертизи;

- отримати висновок молекулярно-генетичної експертизи;

- на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва отримати інформацію, яка перебуває у володінні ТОВ «лайфселл»;

- допитати у якості свідка особу, яка передавала грошові кошти потерпілій під час вчинення кримінального правопорушення, та провести з нею слідчий експеримент;

- оглянути речові докази, які на даний час перебувають на дослідженнях у експертів;

- провести за участю потерпілих впізнання речей, а саме вилучених речових доказів, які на даний час перебувають на експертних дослідженнях;

При цьому суд не вбачає підстав для того, аби вважати поважними причинами для продовження строку дії запобіжного заходу, такі підстави як - повідомити підозрюваному ОСОБА_4 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, виконати вимоги ст. 290 КПК України, прийняти остаточне процесуальне рішення по справі, передбачене ст. 283 КПК України, оскільки це обов`язок слідчого при закінченні досудового розслідування.

Ураховуючи наведене, клопотання слідчого, подане в рамках кримінального провадження, внесеного 20.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000935, про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід задовольнити частково.

Крім того слід зазначити, що у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 повідомив, що в його відношенні після затримання та доставлення в Оболонське УП ГУНП в місті Києві вчинялось насилля. При цьому після надання цих пояснень ОСОБА_4 просив суд відреагувати на цей випадок відповідно до вимог закону.

Вирішуючи питання вжиття заходів реагування на повідомлення в судовому засіданні підозрюваним щодо вчинення над ним насилля, суд виходить з того, що відповідно п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Слід узяти до уваги, що положення ч. 6 ст. 206 КПК України є відображенням так званих «негативних зобов`язань» за ст. 3 Конвенції, за якими держава має утримуватися від будь-яких дій, спрямованих на їх порушення або незаконне обмеження. Загальні визначення прав людини виходять з того, що негативні права людини визначають негативний аспект свободи та охороняють людину від небажаного, надмірного втручання з боку держави у сферу її особистих прав і свобод. До таких зокрема відносять право не піддаватися тортурам, які приймає на себе кожна держава, яка ратифікувала Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому слідчий суддя, як суд установлений законом щодо розгляду питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, немає дискреційних повноважень на перевірку таких висловлювань особи, оскільки перевірка має бути проведена лише вповноваженим органом, яким у даному випадку є Державне бюро розслідувань. Отже, на думку суду, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України суд має доручити Державному бюро розслідувань прийняти рішення в порядку ст. 214 КПК України за фактом повідомлення підозрюваним ОСОБА_4 , яке мало місце під час судового засідання 18.06.2021 у справі № 756/9305/21, про застосування до останнього насильства під час перебування 21.04.2021 в Оболонському управлінні поліції. Для чого суду слід спрямувати разом з копією цієї ухвали аудіозапис судового засіданні від 18.06.2021 у справі № 756/9305/21, яким зафіксовано заяву ОСОБА_4 , а також протокол допиту останнього в якості підозрюваного від 22.04.2021 у кримінальному провадженні № 0000935. Бо під час дослідження наданих матеріалів кримінального провадження № 0000935 суд також дослідив протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 22.04.2021, згідно з яким останній під час допиту надав аналогічні за змістом показання як і в судовому засіданні при повідомленні про вчинення щодо нього насилля.

Розглядаючи скаргу, яку подано захисником на незаконне затримання підозрюваного, суд виходить з наступного.

Дійсно, право підозрюваного (затриманого) у будь-який час оскаржити в суді своє затримання гарантується ст. 29 Конституції України, яка втілює міжнародно-правовий стандарт, що міститься у п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним». На необхідність винесення судового рішення щодо законності затримання «без зволікань» постійно звертає увагу Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема, в рішеннях у справах «Ідалов проти Росії», «Барановський проти Польщі», «Мокаллал проти України», «Лівада проти України», «Кушнір проти України» тощо. Між тим, Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає, що кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання (ч. 2 ст. 12 КПК України). Право підозрюваного вимагати перевірки обґрунтованості затримання передбачене й п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, яка має значення загальної норми. Водночас, окремої процедури реалізації права на оскарження незаконного затримання законом не встановлено , що достатньою мірою не забезпечує правової визначеності у даному питанні. Нормативна неврегульованість порядку оскарження затримання є законодавчим дефектом, що призводить до неоднакової судової практики, вивчення якої надає можливість звернути увагу на проблемні питання у цій сфері.

Але аналіз чинного законодавства, у контексті практики правозастосування, надає можливість стверджувати, що оскарження затримання фактично реалізується стороною захисту під час досудового розслідування у порядку ст. 206 КПК України або під час підготовчого провадження в суді, зокрема, у даному випадку, скаргу доцільно розглядати разом з клопотанням слідчого про продовження застосування запобіжного заходу, оскільки така скарга не була предметом розгляді слідчого судді, який вирішував клопотання про обрання запобіжного заходу.

Оцінюючи доводи сторони захисту, які наведені в скарзі, суд не знаходить підстав вважати, що ОСОБА_4 був незаконно затриманий. Так, як убачається з протоколу затримання, який було складено о 23:38 год. 21.04.2021 у порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_4 було затримано о 13:55 год. 21.04.2021, що як було встановлено в судовому засіданні відповідає дійсності, тобто з моменту коли ОСОБА_4 відповідно до ст. 209 КПК України було обмежено в свободі пересування через підкорення наказу залишатися поряд із уповноваженою службовою. На думку суду, сама тривалість обмеження пересування до складання відповідного протоколу, не є значною, а тим більше, цей строк вказаний у протоколу про затримання. Також слід узяти до уваги, що як встановлено у судовому засіданні на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування проводились первинні невідкладні слідчі дії, які спрямовані на призначення затриманому захисника.

Зазначені на виконання вимог ч. 1 ст. 208 КПК України підстави задля затримання ОСОБА_4 , на думку суду, відповідають вимогам закону. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що після вчинення противоправних дій щодо потерпілих, орган досудового розслідування здійснював невідкладні слідчі дії, які були спрямовані на відшукання ймовірного підозрюваного, та тривали з 19:30 год. 20.04.2021 до 13:55 год. 21.04.2021, тобто з моменту вчинення та до моменту затримання.

Наведене свідчить, що підстави для задоволення скарги та визнання затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України незаконними, відсутні.

Керуючись статтями 7, 110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193-197, 199, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_2 , зобов`язав ОСОБА_4 з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора чи суду, у залежності від стадії кримінального провадження.

Строк дії запобіжного заходу в виді домашнього арешту визначити в 35 днів.

Ухвала діє до 22 липня 2021 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення, а саме доставити ОСОБА_4 до місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , де звільнити з-під варти.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 35 (тридцять п`ять днів), а саме:

- не відлучатися з місця проживання не інакше, як за викликом слідчого, прокурора чи суду, у залежності від стадії кримінального провадження.

- повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання;

- здати на зберігання, за наявності, до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у межах вказаного кримінального провадження;

- носити електронний засіб контролю.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України суд доручає Державному бюро розслідувань прийняти рішення в порядку ст. 214 КПК України за фактом повідомлення підозрюваним ОСОБА_4 під час судового засідання 18.06.2021 у справі № 756/9305/21 про застосування до нього насильства під час перебування 21.06.2021 в Оболонському управлінні поліції. Для чого спрямувати разом з копією цієї ухвали аудіозапис судового засіданні від 18.06.2021 у справі № 756/9305/21, яким зафіксовано заяву ОСОБА_4 , а також протокол допиту останнього в якості підозрюваного від 22.06.2021 у кримінальному провадженні № 0000935.

У задоволенні скарги захисника щодо незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному та прокурору, а також для виконання конвойній службі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1