Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/168/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2020 року, якою обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участю учасників судового провадження:

- прокурора ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси знаходиться кримінальне провадження № 0003007 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.08.2020, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 04.12.2020 суд за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 2 місяці по 04 лютого 2021 року включно.
Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції врахував, що 04.11.2020 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчується 05.12.2020. Однак на даний час ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшилися та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою змінити їх показання в подальших судових розглядах, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкодити встановленню істини у провадженні іншим чином, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за скоєння аналогічного кримінального правопорушення, на шлях виправлення не став, знову обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення. З урахуванням особи обвинуваченого, існує реальний ризик впливу з боку останнього на зазначених осіб з метою змінити їх показання на такі, що будуть виправдовувати обвинуваченого. Враховуючи вище викладене, при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливо запобігти переліченим ризикам, які на даний час не зменшилися та виправдовують його тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. Вказує на неправомірність прийнятого рішення в підготовчому судовому засіданні, не повідомлення судом про вказане засіданні потерпілих. Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу з додатками йому вручено не було. На його наполяганні про розгляд скарги на постанову Черкаської місцевої прокуратури про об`єднання кримінальних проваджень він був видалений із заду судового засідання. Не було задоволено його клопотання про відвід судді ОСОБА_1 . Заявлене ним клопотання про відмову від адвоката призначеного за рахунок держави здійснено без виходу до нарадчої кімнати. В подальшому підготовче засідання проведене в межах розгляду клопотання прокурора про продовження строку його перебування під вартою без залучення нового захисника, є порушенням вимог КПК України.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до статей 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Так, із поданого до суду прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені ряду епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено розмір застави в сумі 63060 грн. Зазначено про існування ризиків того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, а тому може переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитані. Як особа обвинувачений раніше судимий, не працює, не має постійного джерела доходу.
Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.
Також судом врахована, що у відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявності ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є надмірним чи таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, якому також попередньо було визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Вказані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається обвинувачений, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для застосування судом до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на вищенаведене та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку дії запобіжного заходу, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду першої інстанції стосовно обвинуваченого залишає без зміни.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 04 лютого 2021 року включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4