КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000528 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Забуяння, Макарівського р-ну, Київської області, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що 27 вересня 2019 року близько 16.00 год. перебував поблизу території домоволодіння АДРЕСА_2 , де між ним та місцевою жителькою ОСОБА_8 стався словесний конфлікт. Під час конфлікту до них на велосипеді під`їхав її співмешканець - потерпілий ОСОБА_6 , який почав розмову з ОСОБА_5 на підвищених тонах. В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості з мотивів помсти за те, що той підвищував на нього голос. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів помсти, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, кулаком правої руки наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар в область обличчя, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку і перелом кісток носа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Цим же вироком стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 6686, 46 грн., моральної шкоди 3 000 грн., в рахунок відшкодування витрат на послуги адвоката 3 000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу змінити, визначити завдану моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та 5 000 грн. витрат на правову допомогу. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий посилається на те, що з оскаржуваного вироку вбачається, що суд задовольнив моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 00 коп. та 3000 грн. витрат на правову допомогу, але визначений судом розмір завданої моральної шкоди не аргументований, не відповідає понесеним фізичним та психологічним стражданням, яких він зазнав внаслідок завданих тілесних ушкоджень.
Як акцентує увагу потерпілий, місцевий суд вважає, що струс головного мозку та перелом кісток носу, яких він зазнав у 60-річному віці, не супроводжувалися фізичним болем та психологічним стресом, жодним чином не вплинуло на його здоров`я та самопочуття, а тому моральну шкоду оцінив в 3000 грн. 00 коп., але, як переконаний потерпілий, висновок суду не відповідає завданим йому фізичним та психологічним стражданням та положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Крім того, на переконання апелянта, є незаконним і визначний судом розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь потерпілого. Так, як вказується в апеляційній скарзі, місцевим судом не було враховано те, що адвокат ОСОБА_9 надавав потерпілому правову допомогу під час досудового розслідування, яка полягала в участі в процесуальних діях, складанні цивільного позову, під час судового розгляду кримінального провадження шляхом відстоювання прав та інтересів потерпілого в судових засіданнях. За надану адвокатом правову допомогу було сплачено 5000 грн. 00 коп., що підтверджується наданими до суду документами. Проте, суд без будь якої аргументації, в шкоду потерпілому, безпідставно зменшив розмір понесених потерпілим витрат на правову допомогу.

Потерпілий та його представник, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, до суду не з`явилися.
Від представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 надійшла заява, в якій представник просить проводити апеляційний розгляду за його відсутності та відсутності потерпілого, апеляційну скаргу задовольнити (ас. 123-125).

Обвинувачений ОСОБА_5 , та його захисник, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, до суду не з`явилися (ас. 128-134).
Від захисника ОСОБА_11 надійшла заява, в якій захисник не заперечує проти розгляду апеляційної скарги потерпілого без його участі, з апеляційною скаргою не згоден у повному обсязі, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги (ас. 135-136).
Від обвинуваченого будь-яких заяв та клопотань не надходило.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо ОСОБА_5 в частині фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, кваліфікації його дійза ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, призначеного обвинуваченому покарання, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а також жодним з учасників кримінального провадження в цій частині апеляційна скарга не подана, а, відтак, вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги потерпілого, то колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілим подано цивільний позов, в якому з наведенням відповідного обґрунтування та долученням доказів на підтвердження вимог цивільного позову, потерпілий просив стягнути з обвинуваченого на відшкодування матеріальної шкоди 6686,46 грн., моральної шкоди 30000 грн. та на відшкодування правової допомоги 5000 грн. (ас. 54-67).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Оскаржуваним вироком цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 6686, 46 грн., моральної шкоди 3 000 грн., в рахунок відшкодування витрат на послуги адвоката 3 000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З вироку суду встановлено, що в результаті злочинних дій обвинуваченого потерпілому заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку і перелом кісток носа, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. З урахуванням того, що обвинувачений своїми злочинними діями заподіяв потерпілому матеріальну шкоду, розмір якої підтверджений відповідними доказами, рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у визначеному розмірі ґрунтується на вимогах закону та досліджених у справі доказах, і жодним з учасників кримінального провадження вирок суду в цій частині не оспорюється.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілого та правової допомоги по 3000 грн. не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального провадження та вимогах закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 16 ЦК України закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Отже, на думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Зі змісту цивільного позову, підтриманого потерпілим та його представником у судовому засіданні, встановлено, що потерпілим моральну шкоду, завдану злочином, оцінено у 30000 грн. та обґрунтовано тим, що отримавши тілесні ушкодження, він зазнав не тільки фізичного болю, а також психологічної травми, ним було втрачено спокій та моральну рівновагу, порушено нормальний ритм життя, сон, апетит, значно знизилась працездатність. При зміні погоди деякий час відчувалась біль у місцях ушкоджень, та, як наслідок, з`являлась головна біль, знервованість. Внаслідок отриманої травми не відбулися заплановані поїздки і зустрічі, що у свою чергу негативно відобразилося на стосунках з оточуючими та близькими.

Місцевий суд дійшов беззаперечного висновку, що потерпілому заподіяна моральна шкода, разом з тим, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 3000 грн., суд першої інстанції жодним чином своє рішення не мотивував.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілому моральної шкоди, і ця обставина учасниками судового провадження не оспорюється. Проте, на переконання колегії суддів, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого. Зокрема, судом не враховано, що удар був нанесений в область обличчя, внаслідок чого потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у виді струсу мозку та перелому кісток носу, і саме у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий проходив відповідне лікування, що призвело до зміни його звичайного укладу та способу життя, вік потерпілого на час вчинення злочину відносно нього - 62 роки. Наведені обставини дають підстави стверджувати те, що розмір відшкодування у 3000 грн. не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та незручностей, викликаних вимушеними змінами його укладу та способу життя. Компенсацією моральної шкоди, яка б відповідала ступеню моральних страждань потерпілого, на думку колегії суддів, буде грошова сума у розмірі 20000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Також, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги потерпілого про неправильність вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення витрат на правову допомогу. При цьому колегія суддів враховує, що, задовольняючи частково цивільний позов потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого виплат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., суд першої інстанції жодним чином не мотивував прийняте рішення.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 5 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до технічного запису судових засідань сторона захисту заперечувала проти задоволення позову в розмірі, заявленого потерпілим, в частині відшкодування моральної шкоди та виплат на правову допомогу, зазначаючи в частині виплат на правову допомогу, що кримінальне провадження не є складним і сума надто велика.
Однак, з матеріалів провадження встановлено, що 17 жовтня 2019 року між адвокатом ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_6 укладений договір про надання юридичних послуг (ас. 28). У подальшому до позовної заяви потерпілого, окрім інших документів, було долучено звіт витрат на правову допомогу та квитанція про оплату потерпілим адвокату 5000 грн. (ас. 65-66).
Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені документи сторонами не оспорені, а сума у 5000 грн., що сплачена потерпілим за надання правової допомоги в об`ємі цієї допомоги, яка зазначена у звіті, не суперечить принципам розумності і співмірності. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне у цій частині задовольнити апеляційну скаргу і стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, - 5000 грн.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає до задоволення частково, а вирок суду, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, - зміні в частині вирішення цивільного позову у зв`язку із збільшенням розміру моральної шкоди та виплат на правову допомогу, які не впливають на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Керуючись ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України - в частині вирішення цивільного позову змінити, збільшити розмір моральної шкоди та виплат на правову допомогу, що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. та в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 5000 тис. грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3