КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000207 від 05.08.2020 року.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль ВАЗ-21061, 1988 року випуску, шасі (рама, кузов) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що вказане майно відповідає ознакам речового доказу, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення. Крім того, в рамках відкритого кримінального провадження нею заявлено цивільний позов, а відтак є наявною правова підстава, передбачена ч. 6 ст. 170 КПК України для арешту майна.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, копію оскаржуваного рішення було отримано лише 21.05.2021 року, а апеляційна скарга подана з дотриманням вимог ч. 3 ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Враховуючи ті обставини, що копія оскаржуваного рішення отримана лише 21.05.2021 року, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта щодо своєчасного оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Також, згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000207 від 05.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

17.03.2021 року ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, а саме на автомобіль ВАЗ-21061, 1988 року випуску, шасі (рама, кузов) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 6 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про арешт майна відмовлено, з підстав того, що відповідно до наведеної норми закону, тобто ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт на майно може бути накладено за умов належності цього майна підозрюваному, однак письмове повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні не складалось, а додана до клопотання копія позовної заяви не містить даних щодо відповідачів, оскільки у кримінальному провадженні не встановлених винних осіб.

Вирішуючи питання про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу відсутності підстав для задоволення вказаного клопотання ОСОБА_6 та накладення арешту на зазначене в ньому майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що ОСОБА_6 не доведена необхідність в даному випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про наявність правової підстави, передбаченої ч. 6 ст. 170 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки за викладених обставин є не доведеними.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_6 за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000207 від 05.08.2020 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3586/2021 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1