Справа № 589/1199/17
Провадження № 1-кп/589/16/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка уродженка м. Кременчук, Полтавської області, громадянка України, з повною загальною середньою освітою, не працююча, фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима, останній раз 31.05.2016 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту, звільнилась 12.01.2017 року по відбуттю строку покарання, -
обвинувачена у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який уродженець м. Шостка, громадянин України, освіта середня технічна, не працюючий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувальних актів:
19.02.2017 року близько 01-00 годин ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне, з корисливих мотивів, викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно від оточуючих, із поштового конверту, який знаходився на столі у кімнаті даного будинку, викрала гроші в сумі 500 грн., що належать ОСОБА_8 , чим заподіяла потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 500 грн., після чого з викраденими грошима з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд.
Крім того, 16.04.2017 року в денний час ОСОБА_4 , знаходячись в гостях у свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 заснув, з кишені останнього викрала гроші у сумі 300 грн., чим завдала потерпілому матеріальний збиток на вказану суму. Після цього ОСОБА_4 з місця злочину зникла та розпорядилась майном на власний розсуд.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Крім того, 22.05.2017 року ОСОБА_4 , вступивши в попередню змову з ОСОБА_5 , домовились про спільне заволодіння майном, яке розташоване в будинку АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , шляхом відкритого викрадення майна останнього. 22.05.2017 року близько 01 години ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийшли до будинку АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_9 . В подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою між собою, через огород зайшли на подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Після цього, ОСОБА_5 , шляхом виставлення віконної рами, проник в середину будинку та відчинив вхідні двері ОСОБА_4 . Знаходячись в будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , побачили потерпілого ОСОБА_9 , який знаходився в кімнаті будинку. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 , ОСОБА_5 наніс один удар дерев`яною палкою по голові потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого останній впав на підлогу та отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в тім`яній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після цього, знаходячись в будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яка діяла повторно, заволоділи майном ОСОБА_9 , а саме: грошима у сумі 800 грн., хлібом вартістю 9 грн., сирим крилом курячим вагою 1 кг вартістю 43 грн.; яйцями курячими у кількості 10 шт., вартістю 1,1 грн. за 1 шт. на загальну суму 11 грн.; кавою розчиною «Чорна карта Gold» вагою 130 гр. вартістю 75 грн., чим завдали останньому матеріальний збиток на загальну суму 943 грн. та спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді синця в тім`яній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зникли та викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
Дій ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали.
ОСОБА_4 надала суду наступні показання.
По епізоду таємного викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 (ч. 2 ст. 185 КК України) зазначила, що із потерпілим ОСОБА_8 знайома, перебуває в гарних відносинах. Останній живе по АДРЕСА_2 . В один із днів приблизно в чотири години потерпілий прийшов до неї додому, сказав, що отримав пенсію і запросив до себе. Вона пішла. Вдома у потерпілого була пляшка, вони випивали. Він дав їй 200 грн, потім уточнила, що 500 грн, які вийняв з конверту, що був у кишені, та попрохав сходити в магазин і придбати там їжу. Вона придбала продукти та повернула йому решту. Потім вони продовжили розпивали алкогольні напої. Він також дав їй 100 грн за те, що вона йому допомагає. Вказані гроші були його пенсією, як він їй повідомив. На наступний день він прийшов і повідомив, що не знає, де подів гроші. Крім того він сказав, що гроші у нього забрали діти. Зазначила, що вона їх не брала. Також зазначила, що про те, що нібито вона вкрала гроші, сказала сусідка, яка сама постійно забирає в нього гроші. Про це вона також дізналася від потерпілого. Щодо угоди про примирення, яка була укладена з потерпілим, пояснила, що розуміла її зміст по іншому, вважала, що це лише підтверджує те, що вони з потерпілим примирилися, а не те що вона вчинила злочин. Крім того вказала, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння під час підписання угоди. Також додала, що сусідка ОСОБА_10 разом з потерпілим отримувала пенсію і вона бачила, що він поклав їх в конверт.
По епізоду таємного викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 (ч. 2 ст. 185 КК України) зазначила, що у ОСОБА_9 нічого ніколи не крала. Він завжди давав гроші сам.
По епізоду відкритого викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 (ч. 3 ст. 186 КК України) зазначила, що з ОСОБА_9 перебувала у дружніх відносинах. В той день вона сама пішла до ОСОБА_9 . Потім до них прийшла ОСОБА_11 . Також уточнила, що заходила з ОСОБА_5 . ОСОБА_9 дав їй грошей на пляшку, вона купила літру і повернулася. Вони її розпили. Потім потерпілий сказав, що ще треба купити горілки та поклав на стіл конверт з грошима, сказав взяти скільки треба. Також сказав, щоб вони придбала собі продуктів. Вона взяла приблизно 500 грн. Частину взяла собі, а частину дала сину. На наступний день вона потерпілому принесла хліб та ще деякі продукти. 800 грн вона в нього не крала. Також він дав їй 10 яєць. Інших продуктів харчування не давав і вона не брала. Після цих подій вона до нього ще не раз приходила в гості, вони спільно випивали. Крім того обвинувачена пояснила, що вікна потерпілому ніхто не виставляв, скло в нього весь час розбите, палкою його також ніхто не бив, а двері в будинок були відчинені. Взагалі, о першій годині ночі в той день вона до ОСОБА_9 не ходила, а вдома спала. Припускає, що цей злочин вчинив інший мешканець села Макове, який часто приходив до ОСОБА_9 , пив з ним та крав.
ОСОБА_5 надав суду наступні пояснення.
В один із днів після восьмої вечора, він прийшов до хати ОСОБА_9 разом з ОСОБА_4 , щоб забрати свою дружину ОСОБА_12 . Зайшов через вхідні двері, які були відчинені. Віконну раму він не виставляв. Коли зайшов в будинок, що робив не пам`ятає. Сказав, що нібито бив потерпілого, бо той на нього кидався з сокирою, в той же час одночасно зазначив, що про те, що він вдарив потерпілого, йому сказали працівники поліції, однак такого він не пам`ятає, як і не пам`ятає того, щоб брав для цього дерев`яну палицю. Також пояснив, що потерпілий не падав. Пам`ятає, що мати підійшла і взяла гроші у потерпілого та більше нічого вони не брали. Також не знає чи примусово потерпілий дав гроші чи добровільно. Однак, коли він давав гроші, то просив купити алкоголь. Після чого ОСОБА_13 пішла і придбала алкоголь. ОСОБА_13 разом з потерпілим потім почали розпивати алкогольні напої, а він покинув будинок, поїхав до магазину в с. Гамаліївка. Також він забрав з двору свою дружину ОСОБА_12 , яка перед цим розпивала алкогольної напої у ОСОБА_9 і лежала на лавочці біля двору. ОСОБА_13 повернулася додому п`яна пів одинадцятого, принесла з собою 10 яєць. Він в цей час вже спав. Більше до ОСОБА_9 в той день вони не ходили. Зазначив, що грошей у ОСОБА_9 не викрадав, як і продуктів харчування.
Судом досліджено надані прокурором докази по кожному обвинуваченню.
Епізод за ч. 2 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_4 за фактом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_8 .
Так, на доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення прокурор послався на:
- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23 березня 2017 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що 18 лютого 2017 року у вечірній час невідома особа, знаходячись у буд. АДРЕСА_2 , викрала у нього гроші в сумі 500 грн; підозрює у вчиненні даного злочину ОСОБА_4 ;
- протокол огляду буд. АДРЕСА_2 , під якого зафіксовано обстановку в даному будинку, яка не порушена, на сервізі на момент огляду лежить поштовий конверт, з місця огляду нічого не вилучено.
Інших доказів стороною обвинувачення суду не надано.
Від допиту свідків у кримінальному провадженні прокурор відмовився.
Потерпілий ОСОБА_8 з моменту направлення обвинувального акту до суду жодного разу в судові засідання не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового розгляду. Прокурору за час судового розгляду також не вдалося забезпечити явку потерпілого до суду.
Аналізуючи вищенаведені докази та беручи до уваги пояснення обвинуваченої, яка категорично заперечувала свою причетність до вчинення злочину, повідомивши, що потерпілий добровільно дав їй гроші, суд дійшов висновку про те, що прокурором не доведено винуватість ОСОБА_4 у викраденні грошей у потерпілого ОСОБА_8 19 лютого 2017 року.
Сам по собі протокол прийняття заяви про вчинення злочину не може бути достатнім доказом для доведення винуватості особи у вчиненні злочину, оскільки відповідний протокол лише фіксує повідомлення особи про вчинення щодо неї злочину, яке є підставою для реєстрації кримінального правопорушення та початку досудового розслідування.
Під час огляду місця події ніяких слідів злочину, які б пов`язували ОСОБА_4 із подією злочину вилучено не було. Те, що в будинку потерпілого лежав конверт, без наявності доказів його попереднього вмісту, а також того, що ОСОБА_4 з нього викрала цей вміст, жодних обставин вчинення злочину не доводить.
Тобто, вказані докази не дають суду можливості встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Епізод за ч. 2 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_4 за фактом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 .
Так, на доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення прокурор надав суду протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20 червня 2017 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що 16 квітня 2017 року ОСОБА_4 , знаходячись в буд. АДРЕСА_3 , викрала у нього гроші у сумі 300 грн.
Також судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_14 , яка зазначила, що близько трьох років тому, вона разом з ОСОБА_4 прийшла до ОСОБА_9 , вони принесли йому книжки. Потерпілий як раз отримав пенсію. Він декілька разів давав їй гроші, щоб вона придбала алкоголь та продукти харчування. Потім разом всі розпили цей алкоголь. Після того як випили, всі розійшлися. Також зазначила, що ОСОБА_4 нічого не крала у потерпілого.
Інших доказів стороною обвинувачення суду не надано.
Потерпілий ОСОБА_9 з моменту направлення обвинувального акту до суду жодного разу в судові засідання не з`являвся, будучи належним чином повідомленим про дату та місце судового розгляду, а також будучи притягнутим до відповідальності за неявку до суду без поважних причин.
Письмово повідомляв суду, що не зможе прибувати в судові засідання через поганий стан здоров`я, однак доказів цих обставин суду не надавав.
Прокурору за час судового розгляду також не вдалося забезпечити явку потерпілого до суду.
Як повідомили в суді обвинувачені, які підтримували стосунки з потерпілим, ОСОБА_9 помер.
Проаналізувавши вищевикладені докази, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у викраденні грошей у потерпілого ОСОБА_9 16 квітня 2017 року також є недоведеною.
Сам по собі протокол прийняття заяви про вчинення злочину не може бути достатнім доказом для доведення винуватості особи у вчиненні злочину, оскільки відповідний протокол лише фіксує повідомлення особи про вчинення щодо неї злочину, яке є підставою для реєстрації кримінального правопорушення та початку досудового розслідування.
Показання ж свідка ОСОБА_14 свідчать на користь позиції обвинуваченої про непричетність її до вчинення злочину.
Тобто, вказані докази не дають суду можливості встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Епізод за ч.3 ст. 186 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за фактом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 .
На підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні злочину прокурор надав суду наступні докази:
-Протокол огляду місця події від 23 травня 2017 року, яким зафіксовано обстановку в будинку АДРЕСА_3 , зокрема, виявлено розбите скло у віконній рамі, а також вилучено дерев`яну палицю;
-Постанову слідчого від 09 червня 2017 року про визнання дерев`яної палиці речовим доказом;
-Протоколи слідчих експериментів: від 24 травня 2017 року із потерпілим ОСОБА_9 , від 29 травня 2017 року із підозрюваними на той час ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;
-Висновок судово-медичної експертизи № 98 від 25 травня 2017 року, згідно якої на основі судово-медичної експертизи ОСОБА_9 встановлено, що у потерпілого виявлено крововилив в тім`яну область голови, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження; воно могло утворитися від не менше одно травматичного впливу твердим предметом в строк, вказаний в постанові (а саме 22.05.2017), визначити положення потерпілого в моменту удару неможливо;
-Висновок експерта № 496 від 12 червня 2017 року, яким встановлено те, що ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованих йому дій та на даний час міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними, виявляв та виявляє ознаки легкої розумової відсталості, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру;
-Повідомлення експерта від 01 червня 2017 року про неможливість проведення товарознавчої експертизи вартості викрадених у ОСОБА_9 продуктів харчування;
-Довідку споживчого товариства «Шосткинський ринок» від 26 травня 2017 року про середньо ринкову вартість товарів: за 1 хліб 9 грн, 1 кг курячих крилець 43 грн, 10 яєць 11 грн, кави розчинної «Чорна карта Gold» 130 гр - 75 грн;
-Протоколи затримання обвинувачених від 23 травня 2017 року.
В судове засідання викликалася свідок обвинувачення ОСОБА_14 , яка в засіданні відмовилася від дачі показань, пославшись на те, що ОСОБА_5 є членом її сім`ї вони проживають як чоловік та жінка.
Від допиту інших свідків прокурор відмовився.
Не був допитаний в судовому засіданні і потерпілий ОСОБА_9 , який в судові засідання жодного разу не з`являвся.
Оцінивши вказані вище докази, а також їх сукупність, суд дійшов висновку, що вони не доводиться вину обвинувачених у вчиненні інкримінованому їм злочині.
Так, протокол огляду місця події є доказом лише тих обставин, що у будинку потерпілого було вибите вікно та знайдена дерев`яна палиця.
Будь-яких слідів присутності ОСОБА_15 та ОСОБА_5 , а також слідів вчинення саме ними злочину, в даному будинку не встановлено.
Вилучена палиця, хоча і визнана речовим доказом у справі, однак на ній також немає ніяких слідів.
Доказів того, що саме цією палицею потерпілий отримав удар, у справі немає.
Крім того, в протоколі зазначено, що огляд місця події фіксувався за допомогою фотоапарата, однак фото таблиці до нього не долучено.
Висновок експерта, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень на потерпілому, доводить лише сам факт їх отримання потерпілим, однак сам по собі не є доказом того, що ці тілесні ушкодження завдавали обвинувачені чи один із них та з метою викрадення майна.
Довідка про вартість продуктів харчування також сама по собі не підтверджує те, що ці продукти викрадали обвинувачені.
Не було вилучено речових доказів і при затриманні обвинувачених, які б пов`язували їх з вчиненим злочином.
Щодо слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 240 КПК України, до участі в судовому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини,
Відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист.
З матеріалів кримінального провадження, а саме відеозапису слідчої дії, вбачається, що слідчий експеримент за участю обвинуваченої ОСОБА_4 було проведено з порушенням права на захист обвинуваченої, оскільки зазначений слідчий експеримент 29 травня 2017 року було проведено без участі захисника, який згідно доручення почав надавати правову допомогу ОСОБА_4 з моменту її затримання, а саме з 23 травня 2017 року.
Крім того, під час слідчої дії ОСОБА_4 не повідомляла, що відмовляється від послуг адвоката чи бажає провести дану слідчу дію без його участі.
З огляду на вказане протокол слідчого експерименту як недопустимий доказ не може бути врахований судом під час кримінального провадження.
Відповідна позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 206/6798/16 від 26 лютого 2019 року.
Слід також зазначити, що під час слідчого експерименту ОСОБА_4 , всупереч правилам проведення даної слідчої дії, які визначені в ст. 240 КПК України, жодних подій та обстановки правопорушення не відтворювала. Вона на місці лише надавала пояснення. При цьому неодноразово повторювала, що певних подій не пам`ятає, через стан сп`яніння, а також не бачила чи били потерпілого, чи забирали в нього продукти харчування, не бачила, що саме робив ОСОБА_5 у будинку.
Що стосується протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , то даний доказ на переконання суду є неналежним.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Під час дослідження даного доказу встановлено, що ОСОБА_5 будь-яким чином не відтворював жодних дій, обстановки, обставин події злочину тощо.
Навпаки, ОСОБА_5 зазначив, що злочину не вчиняв та не може нічого показати під час слідчого експерименту.
А отже, вказаний доказ не відповідає критеріям належності і також не може бути доказом винуватості особи у вчиненні злочину.
Відносно слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_16 , суд звертає на увагу на таке.
Як вбачається з відеозапису слідчої дії, під час слідчого експерименту потерпілий, стоячи біля свого будинку, розповідав події, які передували вчиненню злочину. Також пояснив, що коли ліг спати, то почув звук битого скла і скрип. Встав та хотів відчинити двері, однак їх хтось відчинив і він отримав удар палицею по голові, після чого упав. У дверях стояла ОСОБА_17 та нібито її син. Він стояв позаду. Після цього розповів, що в нього пропало 800 грн та продукти харчування. Також розповів про те, які двері були в будинку зачинені, а які ні.
Серед відтворених подій, потерпілий показав місце, де спав; як підійшов до дверей, коли почув звук; відтворив як йому з розмаху нанесли удар по голові, від якого він впав, та вказав на місце, де стояли в дверях ці особи.
Одночасно зазначив, що якою рукою наносився йому удар, він не побачив.
Крім того, потерпілий показав на місце в будинку, через яке залізли злочинці та де взяли палицю, якою йому нанесено удар.
Аналізуючи вказаний доказ, як такий, що може бути єдиним і вирішальним доказом винуватості, суд виходить з наступного.
Метою слідчого експерименту згідно з ч. 1 ст. 240 КПК України як уже зазначалося є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Проведення цього заходу за участю підозрюваного, потерпілого, на відміну від їх допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети слідчого експерименту.
Слідчий експеримент, який полягає лише в повідомленні відомостей про факти, які мають значення для кримінального провадження, і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, має розцінюватися як повторний допит і не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК України.
Як вбачається зі слідчого експерименту, здебільшого потерпілий розповідав про обставини, які передували події, та обставини нанесення йому тілесних ушкоджень.
Відтворення стосувалося лише місця, де спав потерпілий, демонстрації того як він підійшов до дверей, та як йому з розмаху нанесли удар по голові.
Поряд з цим, вказаних даних недостатньо для того, щоб суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину за тих обставин, які вказаного в обвинувальному акті.
Детальних відомостей про обставини вчинення злочину, які б перевірялися в ході експерименту, здебільшого твердження потерпілого не містили, а залишись виключно поясненнями.
Не показав потерпілий на місце, з якого в нього забрали гроші та продукти харчування, та де він лежав, коли ці дії вчинялися. Також не вказав чи бачив взагалі те, як викрадали у нього гроші та продукти харчування.
Потерпілий не бачив хто саме наніс йому удар та як саме особи проникали в приміщенні будинку.
Пояснення потерпілого з приводу того як проникли обвинувачені до будинку та де взяли палицю не можуть бути взяті до уваги судом як інформація отримана під час слідчого експерименту, оскільки ці події потерпілий не міг відтворити, так як їх особисто не бачив та відповідні дії не вчиняв, а отже це є лише його припущення.
Даний слідчий експеримент не може підтвердити і факт викрадення грошей та інших речей, оскільки потерпілий цього не бачив та, відповідно, відтворити не може.
Не може слідчий експеримент підмінити собою впізнання осіб, що вчинили злочин, чи показання потерпілого про те, хто ці особа, якщо потерпілий її знав.
Самі по собі пояснення зі слідчого експерименту, які не були супроводженням відтворення події правопорушення, суд не може взяти до уваги, оскільки по суті вони є показаннями потерпілого, які суд зобов`язаний сприймати безпосередньо для врахування при прийнятті рішення.
Такі показання суд міг би врахувати лише в сукупності з усними поясненнями наданими потерпілим в суді, а також іншими доказами, які б підтверджували такі пояснення.
Тобто, суд не може обмежитись єдиним доказом слідчим експериментом за участю потерпілого, для доведення вини обвинувачених у вчиненні злочину, оскільки частину фактичних обставин кримінального правопорушення даний доказ не підтверджує, а частину суд вправі був би встановити лише допитавши потерпілого, не підмінюючи допит показаннями отриманими під час слідчого експерименту, які були отримані не в ході відтворення подій.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши і оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а всі докази в сукупності - і з точки зору достатності для вирішення даної справи, суд приходить до наступного висновку.
У кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.
Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу покладається на слідчого, прокурора.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
За таких обставин, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вчинено ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.
На підставі вищезазначеного суд доходить до висновку у цій справі, що обвинувачених слід визнати невинуватим у вчиненні інкримінованих їм злочинів та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.
Керуючись статтями 370, 371, 373, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченою.
ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.
Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченим та прокурору негайно.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1