Єдиний унікальний номер 341/1135/21
Номер провадження 1-кс/341/221/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року місто Галич

Слідчий суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув клопотання слідчого ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Галицького відділу Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в межах здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27 червня 2021 року під № 0000068 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галича, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, розлученого, судимого, судимість не погашена,

який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України.

встановив:
Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду із зазначеним клопотанням.

В обгрунтування клопотання зазначає, що слідче відділення поліції № 3 (м. Галич) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні від 27 червня 2021 року за № 0000068 про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено наступне.

Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2020 ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який сплатив 16.02.2021. Належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і у період непогашеної судимості вчинив діяння, яке кваліфіковане за ч. 4 ст. 296 КК України.

27 червня 2021 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_5 , взявши з дому гранату «Ф-1», яку придбав у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених слідством обставин, усвідомлюючи, що ця граната є бойовим припасом, пішов з нею до господарства своєї сусідки ОСОБА_7 , яка проживає по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , підійшовши до вказаного господарства, побачив, що ОСОБА_7 спільно зі своєю сестрою та сім`єю свого сина знаходиться на подвір`ї за столом, відпочивають та спілкуються між собою. Розуміючи, що перебуває у громадському місці, за допомогою наявної у нього гранати створює реальну загрозу для життя та здоров`я громадян, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі та поведінки, порушив спокій громадян, зайшов на подвір`я ОСОБА_7 та підійшов до її сина ОСОБА_8 .

Нічого не говорячи, ОСОБА_5 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи свою зверхність та намагаючись самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб та відчуваючи безкарність своїх дій, у присутності сторонніх осіб, умисно, з хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю, схопив правою рукою ОСОБА_8 за ліву руку та розвернув його долонею вверх. При цьому, лівою рукою витягнув з кишені гранату та поклав у долоню ОСОБА_8 , тим самим створив реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_7 і членів її сім`ї.

Усі присутні за столом, побачивши гранату та усвідомлюючи, що вона може бути бойовою і у будь-який момент вибухнути, побоюючись за своє життя та здоров`я, сильно перелякались, унаслідок чого було порушено їх спокій та подальший відпочинок.

ОСОБА_8 , розуміючи, що ця граната є предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень і внаслідок вибуху може призвести до позбавлення життя його та його близьких, переживаючи за себе та своїх рідних, відбіг з гранатою за кут житлового будинку та поклав її на підвіконня, після чого залишив місце можливого ураження у випадку спрацювання вибухового механізму і став чекати приїзду працівників поліції, які у подальшому вилучили цю гранату.

27 червня 2021 року о 21 годині 50 хвилин ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

27 червня 2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_5 від надання показань відмовився згідно зі ст. 63 Конституції України.

Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколом огляду місця події господарства ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 від 27.06.2021, в ході проведення якого вилучено предмет схожий на гранату «Ф-1».

У діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до положення ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів.

Вказані обставини дають достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину буде переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, не маючи міцних соціальних зв`язків, може у будь-який момент з метою уникнення кримінальної відповідальності покинути місце свого постійного проживання та переховуватись від суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також, слідчий і прокурор вважають, що ОСОБА_5 може повторно вчинити кримінально карані діяння, оскільки і раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема ухвалою Галицького районного суду від 16.02.2021 ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі частини 3 статті 263 КК України у зв`язку з добровільною здачею органам влади бойових припасів, а саме гранати типу «Ф-1».

У судовому засіданні слідчий клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив про його задоволення. Прокурор також наполягав на задоволенні клопотання. Призначити заставу не просив.

ОСОБА_5 та його захисник у судовому засіданні заперечили щодо застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили обрати йому більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний час доби.

Крім того, ОСОБА_5 пояснив, що попередню гранату, яку він добровільно здав, знайшов у лісі. Водночас, гранату «Ф-1», з якою 27.06.2021 прийшов до будинковолодіння сусідки ОСОБА_7 , йому ще у 2020 році подарував як сувенір його знайомий, який брав участь у бойових діях на сході України. Пояснив, що граната весь час лежала у нього вдома, не вважав, що може заподіяти комусь шкоду, а лише хотів пожартувати із сусідами, принісши її до потерпілих, яких знає багато років. Іншими словами, загалом викладені у клопотання фактичні обставини використання гранати підозрюваний визнав і підтвердив.

Надаючи правову оцінку клопотанню слідчого, дослідивши наявні матеріали, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що також передбачено і вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рішення ЄСПЛ (за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року) по справі «Лабіта проти Італії». Тримання особи під вартою, завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи і в яких визначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину - рішення у справі «Москаленко проти України».

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , обґрунтованість повідомленої підозри, яка підтверджена показаннями потерпілих та свідків, посередню характеристику за місцем проживання, відсутність у підозрюваного постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, його проживання поруч із потерпілою ОСОБА_7 .

Під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Зокрема, відповідно до пунктів 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що за фактом грубого порушення ОСОБА_5 громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, принесення на подвір`я ОСОБА_7 , на якому у той час перебували її близькі родичі, предмета, який відповідно до довідки спеціаліста вибухотехніка, є гранатою «Ф-1» та погрозами підірвати її 27.06.2021 у ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження від 27.06.2021 на підставі заяви ОСОБА_7 про те, що саме ОСОБА_5 погрожував вбивством із застосуванням предмета, зовні схожого на гранату.

У судовому засіданні з`ясовано, що за вказаним фактом триває досудове розслідування, оскільки ОСОБА_5 відмовився від надання показань згідно зі ст. 63 Конституції України.

Розглядаючи це клопотання, слідчий суддя бере до уваги те, яким способом було вчинено діяння 27.06.2021, а саме, що ОСОБА_5 зайшов на подвір`я ОСОБА_7 із заздалегідь заготовленою гранатою «Ф-1». Тобто, вказані дії потребують відповідної підготовки і часу для їх вчинення і не можуть бути вчинені спонтанно.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, за кордоном перебуває його сестра, він офіційно ніде не працює, не одружений, а тому слідчий суддя погоджується щодо наявності ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, з наявної у матеріалах копії протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 установлено, що ОСОБА_5 і раніше близько 13:30 27.06.2021 приходив до її будинковолодіння з предметом, зовні схожим на гранату, який поклав у неї на сходах, але пізніше забрав.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що сусідка ОСОБА_7 і раніше зверталась до правоохоронних органів зі скаргами на хуліганські дії підозрюваного, зокрема 08.02.2021.

Таким чином, наявні ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, з матеріалів справи установлено, що підозрюваний раніше був неодноразово судимий, зокрема за корисливі злочини, а 16.02.2021 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 263 КК України. Слідчий суддя враховує те, що підозрюваному достовірно відомо небезпеку, яка може бути спричинена гранатою «Ф-1», проте останній таку до органів поліції разом з іншим зразком такого бойового припасу не здав.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, дійшов висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню згаданих ризиків, зокрема передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Тримання під вартою є співмірним та доцільним для забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

Разом з тим, під час постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч. 3 ст. 183 КПК України). Розмір застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя дійшов переконання, що в засіданні поза об`єктивним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а відтак клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 необхідно задовольнити із визначенням розміру застави.

Слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 90800,0 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Галицького районного суду Івано-Франківської області, оскільки такий запобіжний захід є достатнім задля забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених ч. 3 або 4 ст. 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, встановленому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки:

1. прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора або суду, із визначеною періодичністю;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4. утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у цій ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Виходячи із викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 331, 369-372, 395 КПК України слідчий суддя

постановив:
Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галича, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, розлученого, судимого, строком до 25 серпня 2021 року (включно).

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Розмір застави визначити у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 90800 (дев`яносто тисяч вісімсот) гривень 00 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1. прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурору або суду, із визначеною періодичністю;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4. утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у цій ухвалі розмірі, оригінал документа із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Галицького районного суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Галицький відділ Івано-Франківської окружної прокуратури.

Строк дії ухвали до 25 серпня 2021 року.

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1