Провадження № 1-кс/760/7295/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Солом`янського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0005129 від 08.02.2018, -

В С Т А Н О В И В :

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0005129 від 08.02.2018.
Клопотання обґрунтовується тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 10.10.2018 по справі №760/25873/18 за клопотанням слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , про арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005129 від 08.02.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення №173,175, власником яких є ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , розташованих у будинку АДРЕСА_2 , із забороною їх використання та розпорядження.
Зазначено, що ОСОБА_4 не є особою, щодо якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005129, не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, тому ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва - ОСОБА_5 від 10.10.2018 року по справі №760/25873/18 - є такою, що значно обмежує право власності та постановлена внаслідок неповноти та однобічності судового розгляду, а це в свою чергу, свідчить про явне порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Вказано, що у зв`язку з тим, що вказане клопотання слідчої СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005129 від 08.02.2018, розглядалося слідчим суддею без повідомлення власника майна, тому ОСОБА_4 , як власник майна щодо якого були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, через свого представника - адвоката Київської обласної колегії адвокатів України ОСОБА_3 , звертається до суду та просить суд скасувати арешт майна в частині користування майном, а саме квартир АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень №173, 175, власником яких є ОСОБА_4 .
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , просить скасувати арешт в частині заборони на використання та розпорядження майном.
Представник Київської місцевої прокуратури №9 у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду клопотання повідомлений належним чином, письмових пояснень не надав.
Дослідивши матеріали клопотання та пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов до наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 10.10.2018 по справі №760/25873/18 було задоволено клопотання слідчої СВ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 та накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення №173,175, , власником яких є ОСОБА_4 , IПН-, розташованих у будинку АДРЕСА_2 , із забороною їх використання та розпорядження.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2017 та витягу №106509437 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, власником квартири АДРЕСА_3 стала ОСОБА_4 .
Як зазначено у договорі купівлі-продажу квартири від 06.12.2017 та витягу №106508412 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, власником квартири АДРЕСА_3 стала ОСОБА_4 .
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2017 та витягу №106508920 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, власником квартири АДРЕСА_3 стала ОСОБА_4 .
Як зазначено у договорі купівлі-продажу квартири від 06.12.2017 та витягу №106510002 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, власником приміщення АДРЕСА_4 стала ОСОБА_4 .
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2017 та витягу №106510425 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2017, власником приміщення АДРЕСА_5 стала ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Ураховуючи, що арешт, накладений 10.10.2018 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 по справі №760/25873/18, був накладений з метою збереження доказів та відшкодування завданої шкоди кримінальним правопорушенням, слідчий суддя вважає, що на даний час таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння майном та призводить до невиправданого обмеження права власності ОСОБА_4 у вигляді заборони розпорядженням та користуванням майном.
Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Поряд з цим, визначений КПК України процесуальний порядок обмеження права власності закріплює об`єктивні передумови для забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, передбачає засоби, що гарантують реалізацію цих прав, їх захист, поновлення на випадок порушення, а також охорону законних інтересів.
Виходячи із змісту приписів ч. ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.
З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.
Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.
Однак, суд звертає увагу, що майно ОСОБА_4 знаходиться під арештом з 10 жовтня 2018 року, тобто більше двох років. Суду не були представлені докази, які підтверджують закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005129 чи притягнення осіб до кримінальної відповідальності по даному кримінальному провадженню.
При цьому, судом встановлено, що на протязі усього часу знаходження майна під арештом, ОСОБА_4 не має змогу вільно користуватися своїм майном. Таким чином, враховуючи ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя вважає, що представником заявника частково доведено наявність підстав для скасування ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 10.10.2018 по справі №760/25873/18 в частині заборони на використання майна, а саме квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , власником яких є ОСОБА_4 , IПН-.
Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, клопотання про скасування арешту підлягає частковому задоволенню в частині користуванням зазначеним майном, що стосується розпорядження вказаним майном, слідчий суддя вважає доводи необґрунтованими.
Керуючись Конституцією України, ст.ст. 7, 98, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0005129 від 08.02.2018 - задовольнити частково.
Скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 10.10.2018 по справі №760/25873/18 в рамках кримінального провадження № 0005129 від 08.02.2018 в частині заборони на використання квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , власником яких є ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
В іншій частині клопотання - відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1