ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1290/21 Справа № 204/672/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001472 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахти Ростовської області Російської Федерації, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_9
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_8 задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, тобто до 28 травня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також особу обвинуваченого, а саме те, що останній офіційно не працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину та постійне місце проживання та реєстрації.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Крім того, при вирішенні питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , судом врахована практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Летельє проти Франції», згідно якого особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Зазначає, що судом було допущено формальний підхід до судового розгляду клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, з огляду на те, що суд не надав належної оцінки необґрунтованості підозри обвинуваченого ОСОБА_7 та грубого порушення його прав, під час проведення обшуку, в ході якого його було позбавлено права на захист. Зауважує, що ОСОБА_7 дізнався про наявність кримінального провадження лише після фактичного затримання, а тому мав можливість переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити або сховати речові докази, а також вчиняти вплив на свідків, однак не зробив цього, що вказує на відсутність будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім цього, захисник зазначає, що судом неналежним чином враховано відомості, що характеризують ОСОБА_7 , оскільки він має постійне місце мешкання та реєстрації, де характеризується виключно позитивно, є особою неконфліктною, завжди допомагає у важкій життєвій ситуації, має стійки соціальні зв`язки, а саме батьків та шість дітей, які перебувають на його утриманні, у зв`язку з чим просить звільнити ОСОБА_7 з-під варти і застосувати до нього альтернативний запобіжний захід.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник підтримав апеляційну скаргу захисника, який приймав участь в суді першої інстанції і з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Крім того, під час апеляційного розгляду надав суду довідки про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на які зазначив про те, що наявні у нього захворювання перешкоджають йому перебувати в установі попереднього ув`язнення, оскільки він потребує лікування. Крім того, вказує також на те, що стосовно поліцейських, які проводили обшук, було направлено заяву про скоєння злочину, оскільки вони під час проведення обушку застосовували недозволені методи.

Обвинувачений ОСОБА_7 також підтримав апеляційну скаргу свого захисника та прохав її задовольнити, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу захисника та просила звільнити ОСОБА_7 з під варти, у зв`язку з необхідністю його лікування.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження ОСОБА_7 строку тримання його під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001472 стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду або незаконно впливати свідків, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії ці ризики не зменшилися.

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Наявність тих обставин, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме, що в нього є постійне місце проживання та реєстрації, батьки та діти, які потребують його піклування та забезпечення, в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Так само, апеляційний суд не може прийняти до уваги й стан здоров`я обвинуваченого, як обставину, яка беззаперечно свідчить про необхідність зміни йому запобіжного заходу у зв`язку з тим, що з наданих захисником документів не встановлено точного діагнозу, який би перешкоджав утриманню ОСОБА_7 у місцях попереднього ув`язнення. Разом з цим, недопустимість, на думку захисника, такої процесуальної дії, як обшук, оскільки, як він зазначає, його проведено з порушення права на захист ОСОБА_7 та з можливим застосуванням до ОСОБА_7 заборонних методів з боку працівників поліції, в межах даної апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги, оскільки оцінка доказів на предмет їх допустимості є компетенцією суду під час ухвалення вироку у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції повністю погоджуються з висновками суду першої інстанції, що діти обвинуваченого ОСОБА_7 , крім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітніми та не можуть перебувати на його утриманні, оскільки він офіційно не працевлаштований.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу захисника, доводи якої є аналогічними за змістом з його позицією в суді першої інстанції, який проаналізував позицію сторони захисту, дав на неї вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою, а клопотання прокурора задовольнив.

Крім того, апеляційний суд не може надавати оцінку доказам, які на думку захисника є недопустимими, оскільки, в межах даного провадження, не наділений такими повноваженнями.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4