Номер провадження: 11-кп/813/355/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_3
судді: ОСОБА_4 , Копіца,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси, від 07.05.2020, у кримінальному провадженні №0001526, внесеному до ЄРДР 12.11.2019, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину 2006 року народження, офіційно непрацевлаштованого, без реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Короткий зміст оскарженого вироку.
Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 12.11.2019.
Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.
Оскарженим вироком Суворовського районного суду м. Одеси, від 07.05.2020, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при таких обставинах.
11.11.2019, приблизно о 23 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись на біля будинку № 60, розташованого по вул. Хуторській в м. Одесі, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, дістав з куртки кухонний ніж, якій завчасно мав при собі, та наніс не менше одного удару ОСОБА_9 в область черевної порожнини, тим самим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Обвинувачений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим в частині призначення покарання.
На думку обвинуваченого, Суворовський районний суд м. Одеси, при призначенні йому покарання, не врахував:
-Відсутність судимості;
-Відсутність матеріальної шкоди;
-Наявність на утриманні неповнолітньої дитини;
-Позитивна характеристика за місцем мешкання;
-Відсутність претензій з боку потерпілого;
-Повне визнання вини.
За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та застосувати до нього положення ст. ст. 69, 75 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.
Захисник та обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_8 та просили задовільнити її у повному обсязі.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просили залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:
1)неповнота судового розгляду;
2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;
3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які дають підстави вийти за межі апеляційної скарги.
При цьому, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, відтак, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_8 в частині скасування вироку в цілому не підлягає задоволенню.
Разом з цим, зі змісту апеляційної скарги та вимог обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_8 вважає призначене йому покарання занадто суворим, відтак, обвинувачений посилається на положення ст. 414 КПК України.
Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Дослідження оскарженого вироку встановлено, що ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, тобто, в межах санкції частини цієї статті закону України про кримінальну відповідальність.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на наявність пом`якшуючих обставин, зокрема, на факт того, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; у потерпілого відсутні вимоги щодо відшкодування завданої шкоди; наявність на утриманні у ОСОБА_8 неповнолітньої дитини; позитивна характеристика за місцем проживання; повне визнання своєї вини.
Водночас, апеляційний суд вважає такі доводи обвинуваченого неспроможними, з огляду на таке.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження не встановлено наявності цивільного позову від потерпілого ОСОБА_9 , разом з цим, такий факт не спростовує обставин, які встановлені судом першої інстанції, щодо завдання ОСОБА_8 потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Добровільного відшкодування обвинуваченим завданої шкоди апеляційним судом також не встановлено.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо перебування у нього на утриманні малолітньої дитини, апеляційний суд вважає таке твердження ОСОБА_8 необґрунтованим, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштованим на момент його фактичного затримання не був, відтак, вбачається відсутність і офіційного джерела прибутку для такого утримання дитини.
Аналогічно, необґрунтованим є також твердження ОСОБА_8 щодо позитивної характеристики за місцем його проживання, зважаючи на те, що обвинувачений місця реєстрації не має, відтак, неможливо встановити місце проживання та відносини з сусідами.
Апеляційний суд також звертає увагу, що відсутність судимостей обвинуваченого не впливає на висновки Суворовського районного суду м. Одеси в оскарженому вироку щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, зі змісту оскарженого вироку та дослідження матеріалів кримінального провадження вбачається та спростовується твердження обвинуваченого стосовно повного визнання вини у вчиненому злочині, з огляду на надані ОСОБА_8 покази у суді першої інстанції.
Таким чином, у цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.ст. 69, 75 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж призначено судом першої інстанції в оскарженому вироку, та для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказані вимоги апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають.
Водночас, на обґрунтоване переконання апеляційного суду, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України відповідає тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Інших доводів апеляційному суду надано не було.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
За таких обставин, , апеляційний суд приходить до остаточного висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, оскаржений вирок Суворовського районного суду м. Одеси, від 07.05.2020 без змін.
Керуючись ст.ст. 370-372, 374, 376, 404, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси, від 07.05.2020, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_10