Категорія:ч.1 ст.164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, раніше судимого,
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2020 за ч.1ст.190 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт,
засуджено:
- за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.07.2020 року у виді 16 (шістнадцяти) годин громадських робіт, що відповідно до ст.72 КК України становить 2 дні арешту, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 2 (двох) місяців 2 (двох) днів арешту.
Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2018, зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. на кожного, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Однак, ОСОБА_7 , достеменно знаючи про рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з неофіційних джерел, проте, з доходів аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надавав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2018 року у справі №161/12376/18 коштів (аліментів) на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Львів), за період з 03.08.2018 по 03.11.2020 становить 81106,33 грн, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Не погоджуючись з вироком суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Вважає, вирок незаконним та невмотивованим в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року змінити, призначити покарання за ч.1 ст.164 КК України у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2020 у виді 16 годин громадських робіт, остаточно призначити покарання у виді 136 годин громадських робіт. Виключити з мотивувальної частини рішення обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину. В решті вирок залишити без зміни.
Суд, всупереч вимог ч.2 ст.314 КПК України, на стадії підготовчого судового засідання належним чином не повідомив потерпілу про судовий розгляд та не з`ясував її думки щодо призначеного йому міри покарання. Також не врахував той факт, що він примирився з потерпілою, частково відшкодував заборгованість по аліментах та зобов`язався відшкодувати решту суми заборгованості в повному об`ємі.
Безпідставно віднесено до обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання - рецидив злочину.
Прокурор в своєму запереченні на апеляційну скаргу вважає її безпідставною такою, що не підлягає до задоволення. Посилання обвинуваченого на те, що примирився з потерпілою, частково відшкодував заборгованість по аліментах, не відповідає дійсності. Станом на 11.02.2021 ОСОБА_7 не сплачено жодних виплат на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Це підтверджується довідкою, виданою ВДВС у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства освіти (м.Львів). Враховуючи вищевикладене, підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж призначене вироком місцевого суду, немає. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2021 - без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги і просила вирок суду залишити в силі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.164 КК України.
Доводи обвинуваченого про розгляд справи у відсутності потерпілої і не з`ясування її думки з приводу обрання ОСОБА_7 покарання, на думку апеляційного суду, є безпідставними.
В матеріалах кримінального провадження є заява потерпілої ОСОБА_11 від 12.01.2021р. в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, оскільки не може з`явитись в судове засідання за станом здоров`я. При призначенні міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, претензій майнового характеру до ОСОБА_7 немає, окрім виплат по сплаті аліментів на малолітніх дітей (а.с.32).
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_11 просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.01.2021 щодо нього залишити без змін. Під час розгляду справи місцевим судом подавала заяву про розгляд обвинувального акта за її відсутності, а також висловила свою думку щодо призначення міри покарання ОСОБА_10 . Не мала наміру відмовлятись від обвинувачення та примиритись із останнім, оскільки коштів від нього на утримання їх двох малолітніх дітей від обвинуваченого не надходило. Станом на 11.02.2021 аліментів ОСОБА_7 не сплатив, що підверджується довідкою №39 від 11.02.2021 Луцького районного відділу ДВС. Обвинувачений за весь період не робив жодних спроб з нею зв`язатися чи домовитись про відшкодування грошових коштів частинами. Покарання призначене ОСОБА_7 відповідає вимогам закону та особі обвинуваченого, підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, аніж призначене даним вироком, потерпіла не вбачає. Вирок місцевого суду є обгрунтованим та вмотивованим.
На думку суду, потерпіла була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, тому місцевий суд вважав за можливе розглядати справу без її участі, оскільки письмові пояснення вона надала до суду до початку розгляду справи та претензій до обвинуваченого майнового характеру, окрім сплати заборгованості по аліментах, не мала. Права потерпілої при розгляді кримінального провадження порушені не були, оскільки прокурор підтримував обвинувачення за своєю природою представляв інтереси потерпілої сторони та її малолітніх дітей.
Твердження ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд при призначенні покарання безпідставно застосував до нього таку обтяжуючу покарання обставину, як рецидив злочину та не надав належної класифікації кримінальних правопорушень, що поділяються на кримінальні проступки та злочини, апеляційний суд вважає безпідставним.
Відповідно до ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Рецидив злочинів має місце там, де особа, що має не зняту або не погашену судимість за раніше вчинений умисний злочин, вчиняє новий умисний злочин.
Оскільки обвинувачений вироком Луцького міськрайонного суду від 03.07.2020 за ч.1 ст.190 КК України був засуджений за умисний злочин, знову вчинив кримінальний проступок, суд призначив покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком та остаточно призначив покарання у виді арешту.
Твердження апелянта про те, що до обтяжуючих обставин при призначенні покарання можна віднести саме рецидив злочинів, а не рецидив кримінальних проступків, не ґрунтується на законі і є безпідставними, оскільки до кримінального правопорушення відносяться як злочини, так і проступки, які за своєю суттю є злочинами.
Посилання обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання суд відніс рецидив кримінальних правопорушень.
З огляду на вищенаведене апеляційний суд доходить висновку, що наявність вищевказаних даних про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину стали підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту на мінімальний строк.
Крім того, врахувавши наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, взявши до уваги тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував заборгованість, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, знову вчинив кримінальний проступок, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, вірно призначив покарання в межах санкції статті кримінального закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді арешту із застосуванням ст.71,72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, з розрахунку одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, та призначив остаточне покарання у виді арешту.
Крім того, в суді апеляційної інстанції встановлено, що з ОСОБА_7 на даний час стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Інші твердження апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як були досліджені і перевірені судом і з обґрунтуванням спростовані з наведенням в вироку відповідних мотивів.
Підстав для зміни чи скасування вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: