ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/426/21 Справа № 552/6427/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 рокуу кримінальному провадженні № 0001564 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.10.2013 року за ч. 1 ст. 121, ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений 24.07.2015 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, та ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю в режимі відеоконференцї:
прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 4935 грн. матеріальної та 200 000 грн. моральної шкоди, а всього 204 935 грн.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та в умисному легкому тілесному ушкодженні, вчинених за наступних обставин.
ОСОБА_6 у період часу із 23 год. 30 хв. 04 липня 2019 року до 00 год. 05 хв. 05 липня 2019 року, реалізуючи заздалегідь виниклий на ґрунті особистих неприязних стосунків умисел на протиправне насильницьке позбавлення життя ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взявши ножа, прийшов за місцем мешкання останнього до квартири АДРЕСА_3 , ввійшов до квартири та наніс ОСОБА_10 один удар ножем в переднє-зовнішню поверхню верхньої третини правої гомілки. Після чого, наздогнавши останнього в приміщенні зали, ОСОБА_6 аналогічним чином наніс ще серію із не менш, ніж двадцяти двох ударів ножем в ділянки голови, шиї, грудної клітини, верхніх кінцівок ОСОБА_10 , заподіявши йому тілесні ушкодження, у вигляді сліпих, проникаючих, колото-різаних ушкодження грудної клітини з пошкодженням серця та грудної частини аорти, які стосовно до живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення, які і спричинили смерть ОСОБА_10 на місці події та інші тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, детально зазначені у вироку.

Після чого, в той же день та період часу, застосував біля вхідних дверей зазначеної квартири фізичне насильство до матері вбитого - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме схопив та стиснув обома руками передню ділянку шиї ОСОБА_9 , після чого штовхнув її із прискоренням спереду назад, наніс один удар кулаком у тім`я, і, схопивши та утримуючи руками за плечі, ударив потерпілу коліном в ділянку правого стегна, спричинивши в такий спосіб потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України, призначивши за цим законом мінімально можливе покарання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду про наявність у нього умислу на вбивство потерпілого і що він саме з цією метою прийшов прийшов до квартири останнього є необґрунтованими і не відповідають дійсності. Зазначає, що в день на час подій, він прийшов до матері потерпілого, щоб віддати борг за знайдений телефон і в цей час ОСОБА_10 почав йому погрожувати, а він захищаючись, взяв що було під рукою, а саме ніж, наніс один удар в ногу останньому. Проте, ОСОБА_10 не припинив своїх насильницьких дій, тому обвинувачений, обороняючись, почав відмахуватись ножем і зупинився, коли зламався клинок ножа. Пояснює, що, перебуваючи в шоковому стані пішов додому, викликав швидку, зібрав речі та очікував на працівників поліції. Просить апеляційний суд врахувати його стан здоров`я, наявність тяжких захворювань, в тому числі і неодноразове лікування в психіатричних закладах, а також врахувати стан душевного хвилювання, стан ревнощів та висловлювання образ на його адресу.
В зміненій апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду в частині засудження за ч. 1 ст. 115 КК України змінити та пом`якшити призначене покарання до 7 років позбавлення волі; виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на стан сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання; вирок суду в частині засудження за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати, а провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вирок суду в частині покарання вважає необґрунтованим, розмір покарання надто суворим, який не відповідає принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченого. Зазначає, що суд не дав належної оцінки тому, що протягом кримінального провадження він не заперечував своє причетності до смерті ОСОБА_10 , давав показання, брав участь в слідчому експерименті, усвідомлює вчинене та добровільно з`явився до працівників поліції. Зазначає, що твердження суду про часткове визнання його вини і критичності його показів щодо необхідної оборони, як вибраним способом захисту, не спростовує факт визнання ним своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 КК України. Вважає, що суд необґрунтовано відніс до обставин, що обтяжує покарання вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина не підтверджується жодними доказами.
На думку обвинуваченого, суд під час призначення покарання не врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, не врахував, що потерпілий його спровокував, перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, тому, враховуючи ці обставини, просить пом`якшити призначене йому покарання до 7 років позбавлення волі.
Крім того, вважає, що висновки суду про його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не підтверджуються жодними доказами у кримінальному провадженні, окрім показів потерпілої ОСОБА_9 , які спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 671.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення. Вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого безпідставними. Зокрема зазначає, що обвинувачений не дія в стані необхідної оборони з огляду на те, що незадовго до вбивства ОСОБА_6 приходив до потерпілих, шукаючи там ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), яка перебувала з ним та з ОСОБА_10 в близьких стосунках і за кілька днів до вбивства обвинувачений мав з потерпілим сутичку у з цими відносинами. Також версія про самооборону спростовується тим, що ОСОБА_6 в день та час подій, вночі, в стані алкогольного сп`яніння прийшов до помешкання ОСОБА_10 з ножем, де завдав йому 23 проникаючих, колото-різаних ран голови, шиї, нижніх кінцівок та грудної клітини. При цьому, після нанесення першого удару ножем потерпілому в коридорі, останній намагався втекти до зали, де його наздогнав і добив обвинувачений, що підтверджується, зокрема протоколом огляду, висновками судово-медичних експертиз, показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_13 , самого обвинуваченого та протоколами слідчих експериментів з підозрюваним та потерпілою. Водночас, матеріалами провадження не зафіксовано наявність у ОСОБА_6 слідів істотних тілесних ушкоджень, які б могли свідчити про застосування до нього ОСОБА_10 протиправного фізичного насильства.
Також вважає, що винуватість ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 також повністю доведене сукупністю наявних доказів, зокрема показаннями потерпілої, слідчим експериментом за її участі, висновком судово-медичної експертизи та ін.
Вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання, яка підтверджується показаннями самого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також, що покарання призначене обвинуваченому з належним дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, а також у випадку, якщо апеляційний суд дійде протилежних висновків щодо кваліфікації дій обвинуваченого, то просили змінити вирок суду і в частині призначеного покарання та пом`якшити його, призначивши мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника вважав її безпідставною, а вирок суду законним та обґрунтованим і просив залишити вирок без змін, а скаргу без задоволення.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, про час та дату апеляційного розгляду повідомлена належний чином. Від потерпілої надійшла заява, згідно з якою вона просила проводити апеляційне провадження без її участі, заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого та підтримала письмові заперечення прокурора і просила залишити вирок суду без змін, а скаргу обвинуваченого без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, зміст яких полягає у незгоді з правовою кваліфікацією його дій та повним запереченням винуватості за ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно, у неправильному застосуванні судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині оцінки дій обвинуваченого та потерпілого, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, правильно встановивши фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 115 КК України, з огляду на наступне.
З показань обвинуваченого, які він надав в суді першої інстанції, та його пояснень в суді апеляційної інстанції, випливає, що він визнає фактичні обставини кримінального провадження щодо перебування в квартирі загиблого та нанесення йому ударів ножем, проте вину визнає частково, оскільки вважає, що його дії підлягають кваліфікації не за ч. 1 ст. 115 КК України, а за ст. 118 КК України у зв`язку з тим, що він не мав наміру вбивати потерпілого, а захищався від його протиправних посягань, оскільки потерпілий перший почав на нього нападати.
Однак такі доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
При кваліфікації дій за ст. 118 КК України обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Однак, як встановлено у суді першої інстанції, обвинуваченим ОСОБА_6 прийшов до потерпілого додому і після відкриття останнім дверей та проголошення однієї фрази, ОСОБА_6 наніс йому удар ножем в ногу.
Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 , допитаної в суді першої інстанції, яка повідомила, що мешкає в сусідній квартирі щодо сім`ї ОСОБА_17 . У ніч на 05.07.2019 вона не спала, близько 15 хвилин на першу годину 05.07.2019 почула у підїзді голоси обвинуваченого та ОСОБА_18 , останній запитував: «Чо ти прийшов? Тут Юлі немає», після чого послідували звуки, схожі на удар чи падіння.
Підтверджується протоколом огляду місця події від 05.07.2019 за адресою: АДРЕСА_4 (із доданими фототаблицею, схемою та відеозаписом), згідно якого зафіксовано наявність на підлозі коридору сліди речовини бурого кольору (т. 1 а.п. 179-198).
Факт нанесення ОСОБА_6 удару ножем потерпілому спочатку в коридорі квартири підтверджується і протоколом проведення слідчого експерименту 06.07.2019 року з його участю у присутності захисника ОСОБА_19 під час досудового розслідування (т. 1 а.с. 222-228).
В подальшому загиблий ОСОБА_20 почав уходити з коридору до іншої кімнати квартири (зали), де ОСОБА_6 його наздогнав та наніс ножем ще серію із не менш, ніж двадцяти двох ударів ножем в ділянки голови, шиї, грудної клітини, верхніх кінцівок ОСОБА_10 ..
Зазначені обставини підтверджуються протоколом огляду місця події від 05.07.2019 за адресою: АДРЕСА_4 (із доданими фототаблицею, схемою та відеозаписом), яким зафіксовано наявність у кімнаті трупу ОСОБА_10 , з колото-різаними пораненнями, сліди речовини бурого кольору на стінах та підлозі квартири, виявлене на підлозі поруч із лівою рукою трупа руків`я ножа із полімерного матеріалу, виявлене на кріслі у кімнаті померлого поруч із трупом лезо ножа із деформованим вістрям довжиною 12,4 см. (Т. 1 а.п. 179-198); висновком експерта судово-медичної експертизи № 774-а від 24.07-06.08.2019 згідно з якого на трупі ОСОБА_10 виявлені та зафіксовані тілесні ушкодження, а також зазначено, що тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних та різаних ран на верхніх кінцівках могли утворитися в результаті захисту руками від ударів колюче-ріжучим предметом. Тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_10 не могли утворитися в результаті падіння на площині чи самоспричинення. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі трупа ОСОБА_10 могли утворитися при обставинах на які вказує підозрюваний ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за його участю. Тілесних ушкоджень, характерних для переміщення тіла шляхом його волочіння на трупі ОСОБА_10 не виявлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт в крові в концентрації 3,7 проміле, що стосовно живої особи відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння (т. 2 а.п.11-15).
Показання ОСОБА_6 , які він надавав під час слідчого експерименту, суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимим та достовірним доказом його винуватості, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки під час цієї слідчої дії обвинувачений не тільки надавав показання на місці події, а й зазначав механізм нанесення загиблому тілесних ушкоджень, який в подальшому був предметом експертного дослідження і за висновками експерта не суперечить виявленим у загиблого тілесних ушкоджень. Також під час проведення цієї слідчої дії, був присутній захисник, експерт СМЕ, поняті, тобто слідча дія була проведена за умов, що виключають незаконний вплив на обвинуваченого, а також участь захисника була забезпечена з моменту затримання обвинуваченого і він мав змогу узгодити свою лінію захисту.
Винуватість ОСОБА_6 підтверджується також іншими доказами кримінального провадження, дослідженими в суді першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який підтвердив вказані у вироку обставини, не погодившись тільки з тим, що він вчинив умисне вбивство і пояснив, що він захищався від нападу потерпілого і в нього не було іншого вибору, як завдати потерпілому удар ножем.
Перевіряючи доводи сторони захисту щодо перебування ОСОБА_6 в стані необхідної оборони та заподіянні потерпілому удару ножем з перевищенням її меж, апеляційний суд вважає, що такі доводи апеляційної скарги є аналогічними з позицією захисту в суді першої інстанції, яку суд перевірив та виклав належні мотиви в її спростування, з якими погоджується і апеляційний суд.
За обставин даного кримінального провадження, питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Як встановлено в суді першої інстанції, ОСОБА_6 прийшов до квартири загиблого ОСОБА_10 , заздалегідь, взявши з собою ніж, що підтверджується, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді пояснила, що це не їхній ніж і вона вперше його бачила, а також показаннями ОСОБА_6 , наданими під час слідчого експерименту. Як зазначено вище, перший удар ОСОБА_6 наніс в коридорі, після чого наздогнав загиблого та наніс не менше 22 ударів ножем в різні частини тіла. За показаннями обвинуваченого він зупинився наносити удари, коли зламався клинок ножа.
Апеляційний суд зауважує, що стан необхідної оборони існує лише протягом суспільно небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягальнику загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних інтересів.
Згідно з матеріалами справи і як слушно зазначає прокурор в запереченнях прокурор, у обвинуваченого не було виявлено тілесних ушкоджень, які б свідчили, що про напад на нього потерпілим та існувало таке посягання на його здоров`я, що відвернути яке можливо було виключно нанесенням удару ножем. Крім того, після першого удару потерпілий намагався залишити коридор, проте обвинувачений догнав його в іншій кімнаті і продовжив наносити удари ножем.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на стан потерпілого, в крові якого виявлено етиловий спирт в концентрації 3,7 проміле, що стосовно живої особи відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння, що свідчить про відсутність можливості спричинити обвинуваченому реальної загрози його життю чи здоров`ю. Також через невеликий проміжок часу на місці події знаходилась швидка допомога, проте відомостей про те, що обвинувачений потребував надання медичної допомоги, через заподіяння йому потерпілим тілесних ушкоджень в матеріалах справи відсутні.
Суд першої інстанції правильно оцінив поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який не намагався надати ОСОБА_10 медичну допомогу, не звернувся до інших осіб по допомогу, які знаходились в будинку, не викликав швидку, а пішов додому вимив руки, склав речі до сумки та взяв ще один ніж, з яким його затримали працівники поліції.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів обвинуваченого про те, що потерпілий напав на обвинуваченого з якимось предметом, схожим на трубу, оскільки під час огляду місця події зазначені предмети в квартирі не виявлені, про що свідчить протокол огляду місця події.
Не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченого, що потерпіла ОСОБА_9 відкрила йому двері, у зв`язку з тим, що він прийшов їй віддячити за знайдений телефон, що спростовується показаннями самої потерпілої, яка пояснила що в цей момент спала у своїй кімнаті і вийшла з неї, коли труп уже лежав в залі. Також, пояснила, що події за яких вона забрала мобільний телефон у ОСОБА_6 для збереження дійсно мали місце, але це було близько тижня перед 05.07.2019 року.
Також, в цьому кримінальному провадженні встановлений мотив дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме це ревнощі через спілкування ОСОБА_21 ( ОСОБА_12 ) із загиблим ОСОБА_10 , про що обвинувачений безпосередньо зазначає в своїй апеляційній скарзі як обставину, яка на його думку, пом`якшує покарання.
При оцінці дій обвинуваченого апеляційний суд виходить з того, що у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, який обвинувачений заздалегідь заготовив, характер і локалізацію поранення, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, а також наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням потерпілому колото-різаних поранень та настанням його смерті, а також причину припинення нанесення ударів загиблому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_6 , саме на вбивство ОСОБА_10 , тому суд правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, належним чином мотивувавши таке рішення та надавши у вироку відповідну оцінку позиції сторони захисту.
Доводи обвинуваченого про недоведеність його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні в суді першої інстанції та перевіреними апеляційним судом.
Так, потерпіла ОСОБА_9 , пояснила, що після того, як вона виявила труп ОСОБА_10 зателефонувала за номером 103, викликавши екстрену медичну допомогу, та зачинила вхідні двері. У цей час хтось наполегливо почав стукати у двері. Відчинивши, побачила обвинуваченого. Вона запитала у нього, чи він це зробив, на що той ствердно відповів і між ними почалася боротьба, під час якої обвинувачений декілька разів ударив її ногою по стегнах, кулаками у груди, по голові та спині, від чого утворилися синці та порвав нічну бавовняну сорочку. Вона стала кричати і обвинувачений втік, але невдовзі був затриманий співробітниками поліції.
Згідно з протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 від 06.07.2019 року, остання повідомила про спричинення їй 05.07.2019 близько 00 год. 30 хв. тілесних ушкоджень за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 02.08.2019 року, з володіння КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» вилучено лист КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 01.08.2019 копію витягу (викопіювання) з Журналу № 12 реєстрації амбулаторних хворих за 2019 рік, яким зафіксовано факт звернення 06.07.2019 близько 11 год. 55 хв. ОСОБА_9 за медичною допомогою до травматологічного пункту вказаного лікувально-профілактичного закладу та зазначала, що її побив малознайомий ОСОБА_22 за місцем проживання (т. 2 а.п. 84-91).
Згідно із висновком експерта № 622 від 18.07-05.08.2019 судово-медичної експертизи ОСОБА_9 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: синців шкіри шиї, плечей та правого стегна, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук людини, в тому числі і стиснуті в кулак, нога людини (коліно) в тому числі і у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, не менш, як від чотирьохкратної дії травмуючих факторів, з незначною силою та можливо в строк і за обставин, на які посилається ОСОБА_9 та які зазначені в ухвалі суду та представленій медичній документації, та кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 91-94).
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 17.07.2019 (з доданою фототаблицею) з участю потерпілої ОСОБА_9 , під час якого остання за допомогою статиста відтворила обставини та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень вночі 05.07.2019 на порозі власного житла за адресою: АДРЕСА_4 , малознайомим чоловіком на ім`я ОСОБА_22 .
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_9 № 671 від 08-09.08.2019 року, показання потерпілої ОСОБА_9 , дані нею 17.07.2019 в ході проведення слідчого експерименту за її участю, не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи останньої в пунктах механізму, анатомічної локалізації і давності та протирічать в пункті кількості встановлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , а саме - в ході вищевикладеного потерпіла не розповіла і не відобразила про тілесне ушкодження в ділянці правого стегна (т. 2 а.п. 94-101).
Таким чином, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у заподіянні потерпілій ОСОБА_9 умисних легких тілесних ушкоджень доведена належними, допустимими та достовірними доказами, якій отримали належну правову оцінку судом першої інстанції.
За таких обставин доводи обвинуваченого, що його вина за вказаним епізодом підтверджується суперечливими показаннями потерпілої, спростовуються вищевикладеним. Крім того, суд першої інстанції дослідив обставини розбіжності між висновками судово-медичної експертизи потерпілої та її показаннями, а саме, що вона не розповіла і не відобразила про тілесне ушкодження в ділянці правого стегна. Проте, це не спростовує наявність цього тілесного ушкодження, спричинення його саме ОСОБА_6 , а свідчить про те, що вона в силу певних обставин, не показала під час слідчого експерименту про механізм його утворення, однак під час допиту на досудовому розслідувані та в суді першої інстанції стійко про них наголошувала.
Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 65 КК України та врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, яке відповідно до ст. 12 КК України одне з яких є особливо тяжким злочином, а інше кримінальним проступком; відомості про особу ОСОБА_6 , який має середню професійно-технічну освіту, неодружений, раніше судимий за вчинення насильницького злочину проти особи, який має згідно з висновком експерта емоційно нестійкий розлад особистості; посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка, з одного боку, проявилася у очікуванні на місці події на співробітників поліції, а з іншого - висловлюванням погроз на адресу потерпілої та свідків під час досудового розслідування та судового розгляду; ступінь тяжкості інкримінованих правопорушень та їх наслідків для суспільства.
Врахував суд і наявність обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як активне сприяння розкриттю злочину та обтяжує покарання - рецидив злочину, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_6 покарання за умисне вбивство у виді позбавлення волі та за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, є законними, обґрунтованими та відповідають принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність обставини, яка обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина не підтверджується жодними доказами, апеляційний суд вважає їх неприйнятними, оскільки ця обставина підтверджується показаннями самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 КПК України не містить вимог про підтвердження цієї обставини певним видом джерела доказів, у зв`язку з цим ця обставина встановлюється, виходячи із всієї сукупності наявних доказів, в тому числі й за допомогою показань свідків.
Таким чином, обставина вчинення злочину ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння знайшла своє об`єктивне підтвердження доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження і правильно врахована судом при призначенні обвинуваченому покарання.
При оцінці доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому мінімальної міри покарання, апеляційний суд, окрім вищезазначеного, враховує, що ОСОБА_6 вироком Київського районного суду м. Полтави від 08.10.2013 року засуджувався за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, вчиненого за схожих фактичних обставин, висловлюванням погроз на адресу потерпілої та свідків під час досудового розслідування та судового розгляду, наявність обставин, що обтяжують покарання, доходить висновку, що рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мірі, наближеній до максимальної є обґрунтованим, а призначене покарання співмірним, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають.

В матеріалах провадження наявне клопотання обвинуваченого про ознайомлення з першим томом кримінального провадження, проте на а.с. 199 т. 2 є розписка обвинуваченого про ознайомлення з матеріалами справи в повному обсязі. Під час з`ясування в судовому засіданні апеляційного суду чи підтримує обвинувачений це клопотання, останній пояснив, що відмовляється від нього і з матеріалами справи ознайомлений, додаткового ознайомлення не потребує.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та в частині залишення вироку без змін може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4