Справа № 344/4821/21
Провадження № 1-кс/344/1916/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_5 із клопотанням про зобов`язання слідчого з ОВС ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_6 повернути речі та документи вилучені під час проведення обшуку, надати відомості про процесуальний статус даних документів у кримінальному провадженні № 0000058 від 04.12.2020 року.

Клопотання обґрунтоване тим, що 20.01.2021 року у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , у якій проживає ОСОБА_5 , було проведено обшук. Під час проведення обшуку вилучені документи, які не мають жодного значення до фінансово-господарської діяльності ФГ «Ольга». Ухвалою слідчого судді надано дозвіл на вилучення копій документів, а не оригіналів. Слідчим не надано відомостей про процесуальний статус вилучених особистих документів, що належать ОСОБА_5 . Оскільки такі документи вважаються тимчасово вилученим майном, на них арешт не накладено, тому їх слід повернути власнику ОСОБА_5 .

В судове засідання адвокат ОСОБА_4 та власник майна ОСОБА_5 не з`явились. Від адвоката надійшло клопотання про розгляд клопотання без участі представника заявника.

Слідчий в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Суду пояснив, що вилучені в ході обшуку документи є речовими доказами у кримінальному провадженні. У резолютивній частині ухвал слідчого судді від 29.12.2020 року про надання дозволу на проведення обшуку зазначено речі та документи, які слід відшукати та вилучити. Документи, які вилучені під час обшуку не являються тимчасово вилученим майном, оскільки дозвіл на їх вилучення надано слідчим суддею. Постановою слідчого від 21.01.2021 року документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, на даний час немає підстав для їх повернення власнику.

Заслухавши слідчого, вивчивши матеріали скарги, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Слідчим управлінням ГУ ДФС в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 за фактом пособництва в ухиленні від сплати податків у значних розмірах службовими особами ФГ «Ольга», за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 212 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 року задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , якою фактично користується ОСОБА_5 у здійсненні господарської діяльності, з метою виявлення, фіксації та вилучення документів, предметів та речей ФГ «Ольга за період 2020 року, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

На підставі вказаної ухвали 20 січня 2021 року органом досудового розслідування проведено обшук у квартирі та вилучено документи із подальшим описом їх у протоколі обшуку, а саме: копія договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.02.2020 року, довідка старости села Мостище від 13.01.2021 року № 11, довідка Мостищенської сільської ради від 13.03.2019 року № 164, лист начальника Калуського управління ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 26.02.2020 року.

Копію протоколу обшуку ОСОБА_5 отримав, отже йому достеменно відомо на підставі якої ухвали слідчого судді проведено обшук та які документи було вилучено.

Твердження представника заявника про те, що слідчим неправомірно вилучено оригінали документів є необґрунтованими, оскільки в ухвалі слідчого судді не вказано, що документи слід вилучати тільки в копіях.

Постановою старшого слідчого з ОВС СУ ГУДФС в Івано-Франківській області від 21.01.2021 року документи, які вилучено 20.01.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000058.

Адвокат вказує, що ним було направлено адвокатський запит № 8/АД від 29.01.2021 року з метою отримання інформації стосовно процесуального статусу вилучених особистих документів під час обшуку у житловому приміщенні ОСОБА_5 . Копію адвокатського запиту не додано до клопотання.

Але, як вбачається із копії адвокатського запиту № 8/АД від 29.01.2021 року, яка надана слідчим в судовому засіданні, адвокат ОСОБА_4 просив надати відомості на підставі чого було внесено відповідні відомості до ЄРДР. Про статус вилучених під час обшуку квартири ОСОБА_5 документів адвокат у своєму запиті не зазначає.

Отже, достеменно знаючи зміст свого адвокатського запиту від 29.01.2021 року адвокат ОСОБА_4 в своєму клопотанні наводить зовсім інший зміст адвокатського запиту, чим вводить слідчого суддю в оману щодо обставин справи.

На свій адвокатський запит адвокат ОСОБА_4 отримав відповідь слідчого ОСОБА_7 від 03.02.2021 року, яка повністю відповідає змісту адвокатського запиту.

Звертаючись із клопотанням про зобов`язання слідчого з ОВС ГУ ДФС в Івано-Франківській області ОСОБА_6 повернути речі та документи вилучені під час проведення обшуку, надати відомості про процесуальний статус даних документів у кримінальному провадженні № 0000058 від 04.12.2020 року адвокат ОСОБА_4 не посилається на жодну норму КПК України яка передбачає подання та розгляд такого роду клопотань.

КПК України передбачає звернення із клопотанням про скасування арешту майна або зі скаргою на бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

З`ясувати вказане питання у адвоката ОСОБА_4 слідчий суддя не зміг, оскільки він не з`являвся в судові засіданні та просив розгляд клопотання проводити за його відсутності.

Оскільки арешт на документи вилучені під час обшуку квартири ОСОБА_5 не накладено, тому слідчий суддя прийшов до переконання вважати клопотання адвоката ОСОБА_4 скаргою поданою в порядку ст. 303 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Законодавцем у ч. 1 ст. 167 КПК визначено, що «тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення». А ч. 2 вищевказаної статті передбачено, що «тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено».

Водночас, ч. 7 ст. 236 КПК встановлено, що «вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном».

Тобто, у розумінні норм КПК не вважається тимчасово вилученим майно, дозвіл на відшукання і вилучення якого було надано ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук, яке слідчий вилучив під час обшуку, проведеного згідно зазначеної ухвали.

У КПК законодавець чітко розмежував статус майна, вилученого на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, та тимчасово вилученого майна. Вони є різними. Зокрема, це також підтверджується положеннями абз. 2 ч. 5. ст. 171 КПК, згідно з якими «у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено».

Тобто, в абз. 2 ч. 5. ст. 171 КПК визначено, що щодо тимчасово вилученого майна слідчим (детективом) або прокурором подається клопотання про його арешт, у іншому випадку таке майно повертається особі, у якої було вилучено. При цьому, щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, накладення арешту КПК не передбачає. Такого ж висновку дійшла і колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 23.01.2020 у справі №457/1485/13-к.

А тому вилучені 20.01.2021 року в ході обшуку документи вважати тимчасово вилученим майном в розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України не являється можливим.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Відтак, враховуючи вищенаведене, вважаю, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання (скарги) адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали оголошено 06 квітня 2021 року о 17 год. 00 хв.