Зіньківський районний суд Полтавської області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/66/21
Номер провадження 1-кп/530/42/21

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.06.2021 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Зіньків Полтавської області клопотання прокурорапро продовженяя запобіжного заходу обвинуваченому по кримінальному провадженню № 0000365 від 02.12.2020 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, зареєстрований в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 07.10.2020 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік (вирок набрав чинності 09.11.2020 року) у вчиненні кримінальних правопорушень - кримінального проступку та злочинів, передбачених ч.2 ст. 185; ч.1 ст. 357; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Із Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області до суду надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000365 від 02.12.2020 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - кримінального проступку та злочинів, передбачених ч.2 ст. 185; ч.1 ст. 357; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу передано на розгляд судді ОСОБА_1 ..

Прокурор звернувся до суду із вищевказаним клопотанням. Заявлене клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Трускавецького міського суду Львівської області 07.10.2020 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.І ст.185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі та якого на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання із встановленням іспитового строку 1 рік, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні кримінальні правопорушення за наступних обставин:
Так, 23.11.2020 близько 12 години ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні столової Зіньківського ліцею ім. М.К. Зерова за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 20, Полтавської області, реалізовуючи свій протиправний умисел спрямований на власне незаконне збагачення, з корисливою метою, шляхом вільного доступу з жіночої сумочки, повторно, таємно викрав гаманець рожевого кольору вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №365/20 від 05.01.2021 становить 147 (сто сорок сім) гривень 60 (шістдесят) копійок в якому знаходились грошові кошти в сумі 700 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_5 .
Викраденим майном підозрюваний ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 847 (вісімсот сорок сім) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23.11.2020 близько 12 години ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні столової Зіньківського ліцею ім. М.К. Зерова за адресою: м.Зіньків, вул.Воздвиженська, 20, Полтавської області, реалізовуючи свій протиправний умисел спрямований на власне незаконне збагачення, з корисливою метою, шляхом вільного доступу з жіночої сумочки яка належить ОСОБА_5 , таємно викрав банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що належать потерпілій ОСОБА_5 та які згідно із ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», «Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України №223 від 30.04.2010, є різновидом офіційних документів та можуть бути предметом кримінального проступку, передбаченого ч.І ст.357 КК України.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у викраденні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.357 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23.11.2020 о 12 годині 3О хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля банкомату АТ КБ «ПриватБанк», який розташований за адресою: м.Зіньків вул.Воздвиженська, 65, Полтавської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, повторно, з викрадених ним у ОСОБА_5 банківських карток банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 намагався таємно викрасти грошові кошти в сумі 2000 грн. (по 1000 грн. з кожної банківської картки), але свої злочинні дії довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, а саме здійснив невірне ведення пін-коду при спробі зняття грошових коштів з викрадених ним банківських карток, після чого з місця вчинення злочину пішов у невідомому напрямку.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст.15 ч.2,185 ч.2 КК України.
Під час судового розгляду встановлено ризики та підстави передбачені ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.185; ч.І ст.357;ч,2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, визначених п.1,5 ч.І ст.177 КПК України, який дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Існування вказаних ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки розуміє суворість покарання яке йому загрожує згідно Кримінального кодексу України.
ОСОБА_4 ніде не працює, доходу немає, тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, вважаю, що підозрюваний перебуваючи на волі, може незаконно вплинути на свідків по даному кримінальному провадженню, шляхом висловлення погроз, застосування фізичного насильства, схиляння його до дачі неправдивих показань.
Окрім того, при винесенні вказаного клопотання сторона обвинувачення наголошує на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185; ч.І ст.357;ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, що є підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також на наявність наступних обставин, які враховувалися при його винесенні, а саме:
>вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення;
>тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у вчиненні ним кримінального правопорушеня;
>вік, стан здоров`я;
>міцність соціальних зв`язків, наявність у нього родини та утриманців;
>майновий стан обвинуваченого.
Також під час вирішення питання про доцільність продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.
У разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках.
Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі „ Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У відповідності до ст. 5 п. „С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вина ОСОБА_4 у вчиненні даних кримінальних правопорушень підтверджується, матеріалами кримінального провадження дослідженими в судовому засіданні.
Тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, що дані злочини він скоїв під час відбування покарання Зіньківського районного суду Полтавської області від 03.10.2018 року, належних висновків не зробив, а тому є підстави вважати, що він в подальшому може продовжити дану злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Суворість покарання за кримінальними правопорушеннями, за якими обвинувачується ОСОБА_4 не є співрозмірною терміну перебування останнього під вартою з моменту затримання і по даний час. Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, однак застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням в Україні операції об`єднаних сил та наявності непідконтрольних Україні територій, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Слід звернути увагу, що клопотання прокурора містить доводи щодо неможливості застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, з якими погоджується і суд.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 , за умови застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, матиме змогу безперешкодно чинити спроби впливу на свідків, потерпілого які проживають в м. Зіньків, останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного нетяжкого тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, в даному провадженні судовий розгляд ще не розпочато, не досліджено всіх доказів та не встановлено всіх фактичних обставин кримінального провадження, не допитано всіх свідків, а враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються, та існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, інший більш м`який запобіжний захід не буде відповідати меті його застосування та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Крім цього, будучи ознайомленим з анкетними даними, адресами проживання свідків, може вдатися до спроб незаконно впливати на них шляхом психологічного тиску або фізичного впливу, з метою зміни показань на свою користь. Разом із тим, свідки, які проживають у одному невеликому населеному пункті разом з обвинуваченим, у кримінальному провадженні судом ще не допитувалися.
Так, судом враховано положення наведених вище норм процесуального закону що обставини, які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.
Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою , крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого - беручи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, що відноситься до категорії не тяжких, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 5 років в період відстрочки виконання вироку, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки усвідомлюючи невідворотність покарання, може незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою
У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Одночасно, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує не доведеність на даний момент стороною обвинувачення наявності обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, а відтак вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.
Судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та повною мірою виправдовують необхідність утримання підозрюваного під вартою, а саме : підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, підозрюваний може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
З часу обрання підозрюваному запобіжного заходу - тримання під вартою, жодна з підстав для обрання такого запобіжного заходу не змінилась. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Під час розгляду клопотання прокурором доведена наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшились, оскільки поданими матеріалами підтверджується, обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилятись від слідства та суду, може незаконно впливати на свідків.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, дані про його особу, з огляду на те, що судове провадження по справі ще не розпочато, та зважаючи на необхідність виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, а також зважаючи на доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, слід обрати запобіжний захід тримання підозрюваного під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.
Згідно ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений (підозрюваний) або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений (підозрюваний) звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений (підозрюваний), відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 183, 193,196-197, 199, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурорапро продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.

Продовжити запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому (підозрюваному) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Львів, зареєстрований в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , терміном на 60 днів.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 29 серпня 2021 року.
Розмір застави визначити обвинуваченому (підозрюваному) ОСОБА_4 в розмірі двадцяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок отримувач: ТУ ДСАУ в Полтавській області, р/р 5950 в ДКСУ м. Київ, ЗКПО 26304855, МФО 820172, призначення платежу: застава, № ухвали суду, прізвище, ім`я, по - батькові платника застави.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний вище депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23».
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити письмово прокурора, що звернувся з клопотанням та суддю.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Уповноважена службова особа Державної установи «Полтавська установа виконання покарань № 23» у разі внесення застави при звільненні ОСОБА_4 зобов`язана роз`ясняти йому, або застоводавцю обов`язки, покладенні на обвинуваченого та наслідки їх невиконання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 а у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатися без дозволу слідчого та прокурора, суду з місця свого проживання
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати до слідчого та прокурора, суду за першою вимогою.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та до нього може бути застосований запобіжній захід у вигляді тримання під вартою.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього документів за кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000365 від 02.12.2020 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - кримінального проступку та злочинів, передбачених ч.2 ст. 185; ч.1 ст. 357; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у відкритому судовому засіданні на 26.08.2021 року о 10 год. 20 хвилин, в залі Зіньківського районного суду Полтавської області, за участю прокурора, обвинуваченого, потерпілого.

Зобов"язати командира РКС ГУНПв Полтавській області ОСОБА_6 доставити всудове засідання на 26.08.2021 року о 10 год. 20 хв., обвинуваченого ОСОБА_4 , який утримується під вартою у державній станові «Полтавська установа виконання покарань № 23» (м. Полтава, вулиця Пушкіна, 91).

Ухвала може бути оскаржена на протязі семи днів з часу проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1