Номер справи 289/1102/20
Номер провадження 1-кп/289/16/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.04.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників : адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000012 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Білка Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Моделів Радомишльського району Житомирської області, громадянки України, зареєстрованої по АДРЕСА_3 та проживаючої АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження, ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.07.2020 за матеріалами даного кримінального провадження призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, відповідне кримінальне провадження підсудне Радомишльському районному суду Житомирської області та може бути призначене до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю потерпілого, обвинувачених, їх захисників та викликом свідків до суду для допиту.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 проти призначення справи до судового розгляду не заперечували, при цьому адвокатом заявлено клопотання про виклик для допиту в судове засідання також свідка ОСОБА_10 .

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_9 заперечили проти призначення справи до розгляду та адвокатом ОСОБА_9 заявлено про порушення права на захист, на належну правову процедуру та повернення обвинувального акту. В заяві посилається на те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її підзахисна ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, при цьому із змісту обвинувального акту є незрозумілим, в чому полягає протиправність дій ОСОБА_6 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 369 КК України. Формула обвинувачення не містить інформації щодо інкримінованого суспільно-небезпечного діяння за ч. 3 ст. 369 КК України, а саме: надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище чи вчинені за попередньою змовою групою осіб. Потерпілим у справі заявлено ОСОБА_11 та зазначено, що останньому діями обвинувачених заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 37500,00 грн. та 4200 доларів США, яка відшкодована, однак, за умови не відшкодування зазначеної шкоди фігурантами справи є незрозумілим, якими діями вказаних осіб ця шкода заподіяна та хто і коли її відшкодував. Крім того, обвинувальний акт не містить жодних відомостей про вид співучасті ОСОБА_6 та інших фігурантів справи, що порушує право на захист, оскільки спланувати позицію захисту за такого формулювання обвинувачення не можливо. У формулі обвинувачення зазначено ч. 2 ст. 15 КК України, водночас фабула обвинувального акту містить відомості про вчинення ОСОБА_6 не замаху, а кримінального правопорушення і не містить інформації про те, яке саме із кримінальних правопорушень не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Із обвинувального акту є незрозумілим роль ОСОБА_4 в інкримінованому правопорушенні, оскільки йому не надано ніякого процесуального статусу обвинувачення, що ставить під сумнів повноваження військової прокуратури Житомирського гарнізону щодо процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні. Захисник ОСОБА_9 вважає, що формулювання обвинувачення ОСОБА_6 неконкретне, з обвинувального акту не зрозуміло, які саме дії інкримінуються останній. Прокурором не виконано обов`язок довести до ОСОБА_6 однозначно і зрозуміло в чому полягає обвинувачення з зазначенням при цьому кожну дію, яка інкримінується їй як дія, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 369 КК України із однозначним визначенням форми вини, вказівками на мотив і мети вчинення кримінального правопорушення, а тому обвинувальний акт являється незрозумілим, суперечливим, що являється непереборною перешкодою для забезпечення змагальності судового процесу, отже не відповідає ст. 291 КПК України, а його прийняття судом до розгляду призведе до порушення права ОСОБА_6 на захист.
Прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту зазначивши, що заява являється безпідставною, в матеріалах кримінального провадження наявні докази, які будуть надані та досліджені в судовому засіданні і наразі передчасно вирішувати питання щодо правильності кваліфікації чи неконкретності обвинувального акту, який відповідає встановленим ст. 291 КПК України вимогам, а тому підстави для його повернення відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_5 , адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали заяву адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору.
Крім того, адвокат ОСОБА_8 заявила клопотання про надання відомостей з бази даних ЄРДР з посиланням на те, що під час проведення досудового розслідування було змінено підозру і витребувана інформація має безпосереднє значення для розгляду справи з метою перевірки фактів дотримання вимог КПК України при реалізації своїх повноважень органами прокуратури при проведенні досудового розслідування, а сторона захисту не має можливості отримати її самостійно.
Прокурор заперечував проти заявленого клопотання зазначивши, що стороною обвинувачення не заперечується зміна підозри, що передбачено чинним законодавством, всі ці документи наявні в матеріалах справи і будуть надані суду під час дослідження доказів.
Інші учасники кримінального провадження щодо вказаного клопотання поклалися на розсуд суду.
Адвокат ОСОБА_8 також заявила клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави на інший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та повернути заставодавцю ОСОБА_12 заставу, що внесена останнім 03.04.2020 відповідно до ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 02.04.2020 у сумі 42020,00 грн. посилаючись на те, що на даний час відсутні ризики, зазначені в ст. 177 КПК України, та просить суд врахувати, що ОСОБА_5 1969 року народження (немолодого віку), має пільги для осіб, що постраждали внаслідок ЧАЕС, офіційно працевлаштований водієм в ФОП ОСОБА_13 , має зареєстроване місце проживання та являється власником цього будинку, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має хронічні захворювання.
Заставодавець ОСОБА_12 також подав клопотання про повернення застави зазначаючи, що за час дії запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_5 не порушував покладені на нього обов`язки, а сам заставодавець заперечує щодо звернення стягнення на внесену заставу для виконання вироку суду в частині майнових стягнень. Посилаючись на скрутне матеріальне становище та необхідність коштів на проживання, утримання родини та лікування сина, просить повернути заставодавцю внесену заставу в сумі 42040,00 грн. за підозрюваного ОСОБА_5 .
Прокурор заперечив проти заявленого клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави на інший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та повернути заставодавцю ОСОБА_12 заставу зазначивши, що запобіжний захід у вигляді застави являється безстроковим, на даний час потерпілий, свідки, судом у даному кримінальному провадженні не допитані, ризики, які були враховані судом під час застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , не зменшилися, а запобіжний захід у вигляді застави та розмір цієї застави є таким, що достатньою мірою гарантує виконання покладених на нього процесуальних обовязків та забезпечує його належну поведінку у кримінальному провадженні.

Обвинувачена ОСОБА_6 та адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_9 підтримали заявлені адвокатом ОСОБА_8 та заставодавцем ОСОБА_12 клопотання.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши зміст обвинувального акту та додані до нього документи, заявлені клопотання та додані на їх обґрунтування докази, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.
Аналіз змісту вказаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маточчіа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами статті 337 КПК України.
Перевіривши зміст обвинувального акту, суд вважає, що обвинувачення викладене в ньому, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінальних правопорушень, які, згідно положень ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) стосовно кожного обвинуваченого.
В сформульованому обвинуваченні діям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була дана правова кваліфікація за двома нормами закону України про кримінальну відповідальність, а саме за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, а також за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, однак пред'явлене обвинувачення не містить чіткого формулювання із зазначенням конкретних дій, у вчиненні яких ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачують, зокрема відсутнє чітке розмежування дій останніх щодо кожного з обвинувачень за статтями 190 та 369 КК України із зазначенням форми вини, мотиву і мети вчинення злочинів.
В обвинувальному акті зазначений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення, однак не зазначена особа, якій належали грошові кошти, тобто особа, якій ця шкода була заподіяна, не визначена.
Крім того, обвинуваченим інкримінується підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, тобто окремий вид співучасті із посиланням на ч. 4 ст. 27 КК України, проте в обвинувальному акті не конкретизовано в якій саме формі було здійснено підбурювання - у формі умовляння, підкупу, погрози, примусу або іншим чином, хоча ч. 4 ст. 27 КК України, яка інкримінована обвинуваченим, містить перелік таких дій.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд зобов`язаний у вироку вказати формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Слід зауважити, що, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 337 КПК України, а також зі змісту ст. 338 КПК України, зміна прокурором обвинувачення, шляхом якої можуть бути усунуті вказані недоліки під час судового розгляду, є його правом, а не обов`язком, і будь-які процесуальні важелі спонукання прокурора до реалізації такого права судом під час судового розгляду, чинним КПК України не передбачено, більш того, з огляду на положення ст. 26 КПК України, є порушенням принципу диспозитивності, що є неприпустимим.
Єдиним законним процесуальним важелем примушення прокурора до усунення вказаних недоліків, законом визначено повернення обвинувального акту, як це передбачає п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Таким чином, суд вважає обґрунтованою заяву адвоката ОСОБА_9 , так як вищезазначені обставини можуть призвести до порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_6 , якій обґрунтовано може бути незрозумілим, у вчиненні яких саме дій вона обвинувачується, беручи до уваги, що зазначені вище недоліки обвинувального акту унеможливлюють подальший судовий розгляд кримінального провадження з огляду на те, що правова кваліфікація дій обвинуваченого повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частини, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій кожного обвинуваченого унеможливлює якісний і повний їх захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
При вирішенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому та клопотання заставодавця ОСОБА_12 про повернення застави, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Тобто положеннями ст. 201 КПК України встановлено можливість звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу.
Згідно ч. 4 ст. 201 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про зміну запобіжного заходу згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Посилання захисника на те, що на даний час перестали існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України є голослівним.
Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.04.2020 відносно ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначена сума застави у розмірі 42040,00 грн., яку, за інформацією адвоката ОСОБА_8 , було внесено заставодавцем ОСОБА_12 . Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 27.04.2020 відносно ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, а також строк дії визначених ухвалою слідчого судді обов`язків до 01.06.2020, а ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2020 відносно ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні продовжено строк дії обов`язків до 01.07.2020.
Під час застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, його зміни та продовження дії запобіжного заходу, слідчими суддями кожного разу відповідно перевірялась наявність обґрунтованості підозри, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та необхідність продовження строку покладених обов`язків зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 .
В клопотанні захисник зазначає, що ОСОБА_5 не перешкоджав встановленню істини у справі, відповідально виконує покладені на нього обов`язки згідно ухвали суду, поряд з цим захисником зазначено, що ОСОБА_5 являється особою немолодого віку, має хронічні захворювання, в зв`язку з чим звертався за медичною допомогою до лікарні, має пільги для осіб, що постраждали внаслідок ЧАЕС, офіційно працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно.
ОСОБА_12 в клопотанні зазначає, що він являється заставодавцем та 03.04.2020 вніс кошти в якості застави за ОСОБА_5 в сумі 42040,00 грн., однак на даний час йому терміново потрібні гроші, у зв`язку з втратою роботи, хворобою сина дружини, що стверджується наданою медичною документацією, на підставі чого просить повернути йому внесені кошти в якості застави.
Проте за наведених обставин на думку суду, обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді застави наразі достатньою мірою гарантує виконання останнім покладених на нього обов`язків.
Поряд з цим більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з заставою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.
Ризики, які були встановлені слідчим суддею, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.
Підстав для зміни запобіжного заходу на даному етапі суд не вбачає.
Посилання заставодавця на життєві обставини, які потребують фінансових затрат, не може бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки зазначені обставини не стосуються персонально особи, до якої застосовано запобіжний захід, який є індивідуальним заходом процесуального примусу та не пов`язується з особою заставодавця, а відтак не може бути підставою для повернення коштів заставодавцю до моменту припинення дії запобіжного заходу.
Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.
Тобто застава забезпечує дієвість кримінального провадження, що обумовлюється забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
При цьому суд вважає, що саме встановлена відносно обвинуваченого застава забезпечує його належну процесуальну поведінку, оскільки внесення застави передбачало не лише звільнення його з-під варти, а також виконання покладених на нього законом обов`язків протягом всього часу розгляду справи, оскільки порушення цих обов`язків може потягти за собою застосування більш суворого запобіжного заходу та застава може бути звернута в дохід держави.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та виходячи з діючих норм Кримінального процесуального кодексу України, з метою необхідності досягнення завдань кримінального провадження, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобіганню ризикам, вказаних в ухвалі слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2020, які на даний час не відпали, не зменшилися та продовжують існувати, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а також беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а тому суд вважає, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 із застави на особисте зобов`язання та клопотання заставодавця ОСОБА_12 про повернення застави задоволенню не підлягають.
Постановляючи дану ухвалу суд звертає увагу на наступне:
- при прийнятті рішення суд не досліджував жодного доказу, а тому не вдався до оцінки доказів, їх належності чи допустимості;
- суд не давав оцінку обставинам кримінального правопорушення, а лише зазначив на відсутність обов`язкових відомостей, які мають міститись в обвинувальному акті;
- призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який не містить відповідних відомостей, означало б призвести до порушення права на захист обвинуваченого і до можливого скасування вищою інстанцією судового рішення, ухваленого за результатами розгляду справи судом, з підстав порушення права на захист.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 131, 132, 176-178, 193-195, 196, 201, 291, 314-316, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000012 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на інший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та повернення застави - відмовити.
У задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_12 про повернення застави - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1