Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000029 від 24 січня 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жобрин Рівненської області, громадянина України, який має вищу освіту, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , працюючого водієм за трудовим договором у товаристві "СПЕР-ТРАНС А.Й.Л. Спертусяк" Республіка Польша, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345, ч.2 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 345, ч.2 ст. 263 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на три роки;
- за ч.2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на два роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_6 звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 24 січня 2021 року , приблизно о 16 годині 40 хвилин, перебуваючи на території магазину за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяти тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу - поліції, усвідомлюючи, що останній перебуває у форменому одязі та при виконанні службових обов`язків, із застосуванням фізичної сили, здійснив один удар правою рукою в лицеву ділянку лівого ока, інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_8 , який згідно Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу та відповідно до розстановки нарядів знаходився при виконанні ним службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_6 , порушуючи вимоги Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №576 від 12.10.1992, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вихолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу на носіння холодної зброї, в магазині за адресою: АДРЕСА_2 , 24.01.2021, маючи у власності кастет, що є холодною зброєю ударно-дробильної дії, незаконно носив його при собі з 15 год. 30 хв. до приїзду працівників поліції до вказаного магазину на виклик, а саме до 16 години 30 хвилин, оскільки вказаний кастет викинув на територію вищевказаного магазину.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на невмотивованість вироку суду в частині призначеного покарання внаслідок його суворості та на не дотримання судом в повній мірі вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
На думку захисника суд не навів переконливих доводів про недоцільність призначення передбаченого законом менш суворого покарання ОСОБА_6 , як особі, яка вперше вчинила правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані збитки та послався на відсутність обставин, які обтяжують покарання, і навів обставину, що істотно знижує ступінь тяжкості правопорушення, разом з тим не врахував, що обвинувачений пройшов строкову військову службу, звільнився із служби сержантом, а відтак виконав військовий обов`язок перед державою.
Звертає увагу суду, що суд першої інстанції мав право застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання нижче нижчої межі у відповідності до положень ч.1 ст. 69 КК України, так як, на його думку, існували підстави для її застосування.
Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 змінити. Визнати винуватим ОСОБА_6 за ч.2 ст. 345, ч.2 ст.263 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч.2 ст.263 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 2 роки. У решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з урахуванням того, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Відповідно висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також за ч.2 ст. 263 КК України, як носіння кастету без передбаченого законом дозволу, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, даних про особу винного, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням положень ст. 50 КК України, призначив ОСОБА_6 покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Доводи захисника щодо явно несправедливого призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок його суворості є безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання, зокрема, і даних про особу обвинуваченого, на які покликається і захисник в апеляційній скарзі, що не є безумовною підставою в даному випадку для пом`якшення призначеного покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який свою вину визнав повністю, сприяв розслідуванню та судовому розгляду кримінального провадження, добровільно відшкодував завдану потерпілому шкоду в повному обсязі, який претензій до обвинуваченого не має, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та прийшов до обґрунтованого висновку про призначення покарання в межах санкцій статей за інкриміновані злочини з застосуванням при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, передбаченого ч.1 ст. 70 КК України.
Крім того, беручи до уваги вказані обставини, а також враховуючи наявність у обвинуваченого на утриманні двоє малолітніх дітей, суд першої інстанції, як вбачається з вироку, погодився з пропозицією прокурора про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, прийшовши до правильного висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановленням відповідного іспитового строку відповідно до положень ст. 75 КК України з покладенням, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, обов`язків.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів, враховуючи, дотримання судом першої інстанції належним чином вимог ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з відповідним мотивуванням, наведеним у вироку, вважає недостатніми для висновку про те, що призначене покарання обвинуваченому, є явно несправедливим через суворість.
При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

За наведеного, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК України, за наявності встановлених і врахованих судом першої інстанції обставин, і не наведенням переконливих аргументів стороною захисту на обґрунтування викладених ним доводів щодо можливості і необхідності призначення обвинуваченому покарання у відповідності до ч.1 ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345, ч.2 ст. 263 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3