печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що сировина, набута внаслідок незаконної діяльності та є доказом кримінального правопорушення. Метою накладення арешту є збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Печерською окружною прокуратурою міста Києва забезпечується процесуальне керівництво кримінального провадження № 00001126 від 16.06.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, досудове розслідування якого здійснюється СВ Печерського УП ГУНП в місті Києві.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 2015 року по теперішній час невстановлена група осіб шахрайським шляхом заволоділа 54/100 квартири розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 08.08.2000 Старокиївським РУ ГУ МВС України в місті Києві та ОСОБА_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Встановлено, що 22.03.2012 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 54/100 квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 30 від 27.02.2012 та свідоцтва про право власності САЕ 103084 від 27.02.2012.

Також встановлено, що в 2015 році точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, невстановлена група осіб за попередньою змовою з приватним нотаріусом підробили договір дарування 54/100 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві сумісної приватної власності належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 серія та номер 1874, виданий 26.06.2015, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .

На підставі підробленого договору дарування приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про зміну власника на ОСОБА_7 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_5 , виданий 11.01.2014 Шевченківським РВ ГУ ДМС України в місті Києві.

Надалі продовжуючи свої злочинні дії, невстановлена група осіб за попередньою змовою з приватними нотаріусами підробили договір міни від 17.07.2020 року відповідно до якого ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_8 здійснили міну 54/100 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі підробленого договору міни номер 427 від 17.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про зміну власника на ОСОБА_8 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Враховуючи викладене, є підстави вважати, що 54/100 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом протиправної діяльності, отримана внаслідок проведення незаконної діяльності.

Таким чином, 54/100 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 має доказове значення для встановлення істини по вказаному кримінальному провадженню, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому мають ознаки речових доказів.

В ході досудового розслідування винесено постанову про визнання 54/100 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , речовими доказами у кримінальному провадженні № 00001126 від 16.06.2021.

Таким чином виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно з метою збереження речових доказів.

Прокурор до судового засідання не з`явився. Прокурор надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, доводи клопотання підтримав у повному обсязі.

Слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність власника майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, слідчий суддя не вбачає.

З огляду на обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, слідчий суддя з метою забезпечення спеціальної конфіскації як виду покарання, запобігання можливості його приховування та зникнення, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, вважає наявними підстави для задоволення клопотання в частині накладення арешту на майно.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на 54/100 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1