ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1282/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/147/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за попереднім вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18 травня 2020 року більш суворим покаранням, призначеного за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 15 січня 2020 року.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України строком на 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України виконувати самостійно.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно вироку, вночі з 17 травня 2019 року на 18 травня 2019 року (точний час не встановлено) у ОСОБА_7 , який перебував в приміщенні будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , повторно виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, а саме крадіжки велосипеда марки «Yosemite» червоно-чорного кольору.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, вночі з 17 травня 2019 року на 18 травня 2019 року (точний час не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу, із загального коридору будинку АДРЕСА_2 , таємно викрав велосипед марки «Yosemite» червоно-чорного кольору, що належить ОСОБА_9 , жительці АДРЕСА_3 . Надалі, ОСОБА_7 з викраденим велосипедом покинув приміщення коридору зазначеного будинку, таким чином маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2075 ( дві тисячі сімдесят п`ять) гривень.

Крім того, у ОСОБА_7 , який 20 травня 2019 року близько 05 години перебував у житловому будинку ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_4 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, а саме мобільного телефону ОСОБА_10 марки «Ergo В501».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 20 травня 2019 року близько 05 години, перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_10 , що знаходиться по АДРЕСА_4 , підійшов до мікрохвильової печі на якій знаходився мобільний телефон марки «Ergo В501» із зарядним пристроєм та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав даний мобільний телефон із зарядним пристроєм та покинув місце скоєння злочину, маючи можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 450 гривень.

Крім того, 28 травня 2019 року близько 03 години у ОСОБА_7 , який перебував на території «Дому молитви», що розташований за адресою вул. О.Лятуринської, 15 А м. Кременець Тернопільської області, повторно виник злочинний умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна - крадіжки, вчиненої повторно за наступних обставин.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 28 травня 2019 року о 03 годині 51 хвилині ОСОБА_7 , перебуваючи на території «Дому молитви», що розташований за адресою О.Лятуринської, 15 А м. Кременець Тернопільської області, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу із під будівлі зазначеного «Дому молитви», таємно, повторно викрав велосипед марки «Hub Limited» світло-зеленого кольору, що належить ОСОБА_11 .. Надалі, ОСОБА_7 з викраденим велосипедом покинув територію «Дому молитви», таким чином, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) гривень 67 (шістдесят сім) копійок.

Крім того, вночі з 06 грудня 2019 року на 07 грудня 2019 року приблизно о 03 годині 30 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував у під`їзді №1 першого поверху будинку АДРЕСА_5 та побачив спортивний велосипед марки «Азимут» темно-зеленого кольору, який належить ОСОБА_12 , повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, вночі з 06 грудня 2019 року на 07 грудня 2019 року приблизно о 03 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу із сходової площадки під`їзду №1 першого поверху будинку АДРЕСА_5 , таємно, повторно викрав спортивний велосипед марки «Азимут» темно-зеленого кольору, який належить ОСОБА_12 . Після вказаного, ОСОБА_7 з викраденим велосипедом покинув місце скоєння кримінального правопорушення, таким чином, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

В апеляційних скаргах:

-захисник обвинуваченого просив скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року семи місяців позбавлення волі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції у вироку не мотивовано висновок, чому саме слід призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді трьох років позбавлення волі. Звертає увагу суду на те, що обвинувачений як під час досудового слідства так і під час судового розгляду повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочинів та щиро розкаявся у скоєному. Також потерпілим було частково відшкодовано збитки. У своїх заявах, потерпілі вказали, що претензій до обвинуваченого не мають, а також просили суворо не карати ОСОБА_7 . Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні також повідомила, що не наполягає на призначенні ОСОБА_7 суворої міри покарання.

-прокурор просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 засудити за ч.2 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

До початку апеляційного розгляду на підставі ч.1 ст.403 КПК України прокурор відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

Оскільки, в цьому провадженні вирок був оскаржений також захисником, то немає визначених ч.2 ст.403 КПК України підстав для закриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

прокурора який підтримав відкликання апеляційної скарги сторони обвинувачення і просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника за її безпідставністю;

обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту з викладених у ній підстав;

перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

В апеляційній скарзі вирок в частині доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України не оскаржується, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягає.

Доводи захисника обвинуваченого про невмотивованість висновку суду першої інстанції щодо необхідності призначення покарання ОСОБА_7 саме у вигляді 3 років позбавлення волі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченому суд вказав, що крім ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, враховує відомості про особу винного, який визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, думку потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання, часткове відшкодування шкоди і прийшов до висновку щодо необхідності обрання останньому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення.

Разом з тим, навівши обставини, які пом`якшують відповідальність суд не врахував їх у повній мірі і не мотивував свого рішення при визначенні строку покарання.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб, за вчинення якої передбачено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно зі ст.65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вирок у частині строку покарання у виді позбавлення волі не відповідає вказаним вимогам закону, оскільки судом першої інстанції при наявності пом`якшуючих обставин не наведено жодних мотивів призначення покарання саме строком 3 роки, тобто у розмірі вище середнього.

Беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, думку потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання, часткове відшкодування шкоди, колегія суддів приходить до переконання, що строк призначеного судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому відповідно до ст.408 КПК України є законні підстави для зміни вироку в цій частині і зменшення строку покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2021 року змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вказаним вироком за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді