Справа № 183/2354/21
№ 1-кп/183/1033/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000045 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого радіотелефоніста 3-ї реактивної артилерійської батареї реактивно артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 22.02.2021 року Сєверодонецьким міським судом Луганської області за ч.1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

29 вересня 2016 року на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) за № 264 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ).
01 вересня 2017 року ОСОБА_5 призначено на посаду старшого радіотелефоніста 3-ї реактивної артилерійської батареї реактивно артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 28 листопада 2017 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
02 березня 2021 року, солдата ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 28 листопада 2017 року солдат ОСОБА_5 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 02 березня 2021 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також додав, що військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_1 з 2016 року. 28.11.2017 року дійсно залишив військову частину, бо були складні сімейні обставини. Самостійно не повернувся до служби, оскільки боявся відповідальності. 02.03.2021 року був затриманий на підставі ст. 208 КПК України. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності, активне сприяння розкриттю злочину.
Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Однак, суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем служби характеризується негативно. Крім того, на момент ухвалення рішення по даній справі є особою, вже засудженою до покарання у виді обмеження волі, строком на 2 роки та звільненою від відбування покарання строком на 1 рік.
За таких обставин, враховуючи всі обставин по справі, дані про особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Також, за наявності пом`якшуючих обставин, суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_5 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Таким чином з врахуванням того, що судом встановлено, що після постановлення вироку Сєверодонецького міського суду Луганської області від 22.02.2021 року, засуджений ОСОБА_5 винен ще і в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку, суд вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхомпоглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області від 22.02.2021 рокубільш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначивши покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2021 рокубільш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання, а саме з 02 березня 2021 року.

Зарахувати у строк відбуття покарання тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з 02 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1