Справа № 152/411/21
В И Р О К
іменем України

17 травня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/411/21

Провадження №1-кп/152/48/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше судимого: 18.05.2020 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) гривень,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 06.02.2021 року,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 06.02.2021 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського
відділу Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в кінці серпня 2020 року, проживаючи в орендованій кімнаті будинку ОСОБА_7 , який розташований в АДРЕСА_2 , вирішили спільно вчинити крадіжку грошових коштів у потерпілої.

З метою вчинення крадіжки грошових коштів, розподіливши заздалегідь між собою злочинні ролі та усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, з корисливих мотивів, умисно, обвинувачений ОСОБА_3 відволікав розмовами увагу потерпілої ОСОБА_7 , котра перебувала на території домоволодіння, а обвинувачений ОСОБА_4 таємно, шляхом вільного доступу до кімнати потерпілої через незачинені вхідні двері зайшов у кімнату, де під матрацом ліжка виявив і викрав грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

В подальшому викрадені грошові кошти у сумі 6000 грн. обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розділили порівну, тобто по 3000 грн. кожному, та розпорядилися викраденими грошима на власний розсуд.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заподіяли матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 6000 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, в кінці серпня 2020 року обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які і надалі проживали в орендованій кімнаті будинку потерпілої ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , вирішили повторно спільно вчинити крадіжку грошових коштів у потерпілої.

З метою вчинення крадіжки грошових коштів, розподіливши заздалегідь між собою злочинні ролі та усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, умисно, обвинувачений ОСОБА_3 відволікав розмовами увагу потерпілої ОСОБА_7 , котра перебувала на території домоволодіння, а обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи місце зберігання потерпілою грошових коштів, таємно, шляхом вільного доступу до кімнати ОСОБА_7 через незачинені вхідні двері зайшов у кімнату, де під матрацом ліжка виявив і викрав грошові кошти в сумі 100 (сто) доларів США, що в перерахунку на національну валюту, відповідно до курсу Національного банку України станом на серпень 2020 року становить 2739 гривень.

В наступному викрадені грошові кошти у сумі 100 доларів США обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розділили порівну, та розпорядилися викраденими грошима на власний розсуд.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заподіяли матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 2739 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, в кінці серпня 2020 року обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які і надалі проживали в орендованій кімнаті будинку потерпілої ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , вирішили повторно спільно вчинити крадіжку грошових коштів у потерпілої.

З метою вчинення крадіжки грошових коштів, розподіливши заздалегідь між собою злочинні ролі та усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, умисно, обвинувачений ОСОБА_3 відволікав розмовами увагу потерпілої ОСОБА_7 , котра перебувала на території домоволодіння, а обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи місце зберігання потерпілою грошових коштів, таємно, шляхом вільного доступу до кімнати ОСОБА_7 через незачинені вхідні двері зайшов у кімнату, де під матрацом ліжка виявив і викрав грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

В наступному викрадені грошові кошти у сумі 500 грн. обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розділили порівну, та розпорядилися викраденими грошима на власний розсуд.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заподіяли матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 500 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 12.03.2021 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.
При цьому, потерпіла ОСОБА_7 17.05.2021 року подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності через неможливість прибувати в судові засідання за станом здоров`я та похилим віком, щодо покарання обвинувачених покладається на вирішення суду (а.с.66).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , враховуючи подану потерпілою ОСОБА_7 заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованих їм злочинах, які передбачені ч.2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 12.03.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 в заяві до суду не повідомляла про оспорювання нею фактичних обставин справи (а.с.66).

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочинів, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, механізму та способу вчинення злочинів, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що у серпні 2020 року проживав у орендованій у ОСОБА_7 за усною домовленістю кімнаті житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , так як у нічну зміну працював на підприємстві. У кімнаті він проживав спільно із ОСОБА_4 . У кінці серпня 2020 року, більш точно він не пам`ятає дати, ОСОБА_4 повідомив, що проходив повз кімнату ОСОБА_7 та побачив, куди остання заховала гроші, зокрема, під матрац ліжка, на якому спала. Спільно із ОСОБА_4 вони вирішили вчинити крадіжку грошових коштів, при цьому домовилися, що він відволікатиме ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 у цей час викраде гроші. Так, коли вдень ОСОБА_7 вийшла на подвір`я, він почав з нею розмовляти, а ОСОБА_4 в цей час із кімнати, де вони проживали, зайшов у кімнату потерпілої і з-під матраца викрав грошові кошти в сумі 6000 грн. та вийшов на подвір`я. Після цього вони пішли у центр міста Шаргород, де поділили гроші порівну і він витратив їх на власні потреби. Через день після цієї крадіжки, наприкінці серпня 2020 року, ОСОБА_4 повідомив йому, що під матрацом він бачив ще грошові кошти у іноземній валюті, тому вони домовилися про крадіжку грошових коштів таким самим способом, як і раніше, розподіливши ролі так само. Коли він відволікав потерпілу розмовою на подвір`ї домоволодіння, ОСОБА_4 зайшов у кімнату останньої та викрав 100 доларів США. Викрадені гроші вони обміняли того ж дня у центрі м. Шаргород та поділили порівну. Свою частину грошових коштів він витратив для власних потреб. Наступного дня після цієї крадіжки він та ОСОБА_4 домовилися з`їхати з орендованої кімнати, так як втратили роботу, тому вирішили викрасти ще грошові кошти у ОСОБА_7 . Так, він відволікав потерпілу розмовою на подвір`ї, а ОСОБА_4 пішов у кімнату ОСОБА_7 і з-під матраца ліжка викрав 500 грн. Після цього вони з`їхали з орендованої кімнати, розділили гроші порівну і поїхали додому.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що у серпні 2020 року він був неофіційно працевлаштований у м. Шаргород та проживав у орендованій кімнаті у будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 . Коли він дізнався, що ОСОБА_3 шукає житло, так як влаштувався на роботу у м. Шаргород, то повідомив, що можна орендувати кімнату у ОСОБА_7 і ОСОБА_3 погодився, після чого вони спільно орендували у потерпілої одну кімнату. У кінці серпня 2020 року він проходив повз кімнату ОСОБА_7 і побачив, що остання заховала гроші під матрац, про що повідомив ОСОБА_3 і запропонував викрасти грошей для власних потреб, на що останній погодився. Спільно вони домовилися, що ОСОБА_3 відволікатиме ОСОБА_7 розмовами, а він в цей час перейде із орендованої кімнати у кімнату потерпілої і викраде з-під матраца гроші. Так, у кінці серпня 2020 року, більш точного часу він не пам`ятає, коли вдень ОСОБА_7 вийшла на подвір`я, то ОСОБА_3 також вийшов з будинку і почав розмовляти з потерпілою. В цей час він перейшов у кімнату ОСОБА_7 , підняв матрац на ліжку та виявив носову хустинку, а в ній зав`язані гроші купюрами по 200 грн. та по 500 грн. Він викрав 6000 грн., поклав хустинку з грошима, що залишилися, на місце під матрацом і вийшов на подвір`я. Після цього він з ОСОБА_3 пішов у центр міста, де вони поділили грошові кошти порівну. Викрадені грошові кошти він потратив на придбання одягу та продуктів.

Також, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що через кілька днів він повідомив ОСОБА_3 , що під матрацом ліжка ОСОБА_7 він помітив пакет, у якому знаходилися долари США і запропонував викрасти, на що ОСОБА_3 погодився. Так само вдень у кінці серпня 2020 року, коли ОСОБА_7 вийшла на подвір`я, ОСОБА_3 вийшов за нею та відволікав її увагу розмовою, а він у цей час зайшов у кімнату потерпілої, підняв матрац на ліжку, дістав пакет з грошима у іноземній валюті, витягнув з нього 100 доларів США, поклав пакет з рештою грошових коштів на місце та вийшов на подвір`я. Після цього він та ОСОБА_3 пішли у центр міста, обміняли 100 доларів США на гривню та поділили гроші порівну. Свою частину він витратив на придбання продуктів.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що наступного дня після крадіжки він та ОСОБА_3 вирішили з`їхати з орендованої у ОСОБА_7 кімнати, тому домовилися, що викрадуть гроші у потерпілої і поїдуть додому. Так, наприкінці серпня 2020 року він залишився у будинку, а коли з будинку вийшла потерпіла, то ОСОБА_3 відволікав останню розмовою на подвір`ї. В цей час він зайшов у кімнату потерпілої і з-під матрацу дістав 500 грн. Після цього він та ОСОБА_3 поїхали додому, а гроші, які викрали у ОСОБА_7 , поділили порівну.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_4 запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, просить його суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особи, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, а саме: в кінці серпня 2020 року, проживаючи в орендованій кімнаті будинку ОСОБА_7 , який розташований в АДРЕСА_2 , вирішили спільно вчинити крадіжку грошових коштів у потерпілої.

З метою вчинення крадіжки грошових коштів, розподіливши заздалегідь між собою злочинні ролі та усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, з корисливих мотивів, умисно, обвинувачений ОСОБА_3 відволікав розмовами увагу потерпілої ОСОБА_7 , котра перебувала на території домоволодіння, а обвинувачений ОСОБА_4 таємно, шляхом вільного доступу до кімнати потерпілої через незачинені вхідні двері зайшов у кімнату, де під матрацом ліжка виявив і викрав грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

В подальшому викрадені грошові кошти у сумі 6000 грн. обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розділили порівну, тобто по 3000 грн. кожному, та розпорядилися викраденими грошима на власний розсуд.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заподіяли матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 6000 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, в кінці серпня 2020 року обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які і надалі проживали в орендованій кімнаті будинку потерпілої ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , вирішили повторно спільно вчинити крадіжку грошових коштів у потерпілої.

З метою вчинення крадіжки грошових коштів, розподіливши заздалегідь між собою злочинні ролі та усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, умисно, обвинувачений ОСОБА_3 відволікав розмовами увагу потерпілої ОСОБА_7 , котра перебувала на території домоволодіння, а обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи місце зберігання потерпілою грошових коштів, таємно, шляхом вільного доступу до кімнати ОСОБА_7 через незачинені вхідні двері зайшов у кімнату, де під матрацом ліжка виявив і викрав грошові кошти в сумі 100 (сто) доларів США, що в перерахунку на національну валюту, відповідно до курсу Національного банку України станом на серпень 2020 року становить 2739 гривень.

В наступному викрадені грошові кошти у сумі 100 доларів США обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розділили порівну, та розпорядилися викраденими грошима на власний розсуд.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заподіяли матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 2739 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, в кінці серпня 2020 року обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які і надалі проживали в орендованій кімнаті будинку потерпілої ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , вирішили повторно спільно вчинити крадіжку грошових коштів у потерпілої.

З метою вчинення крадіжки грошових коштів, розподіливши заздалегідь між собою злочинні ролі та усвідомлюючи протиправність своїх дій і настання негативних наслідків, з корисливих мотивів, повторно, умисно, обвинувачений ОСОБА_3 відволікав розмовами увагу потерпілої ОСОБА_7 , котра перебувала на території домоволодіння, а обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи місце зберігання потерпілою грошових коштів, таємно, шляхом вільного доступу до кімнати ОСОБА_7 через незачинені вхідні двері зайшов у кімнату, де під матрацом ліжка виявив і викрав грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

В наступному викрадені грошові кошти у сумі 500 грн. обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розділили порівну, та розпорядилися викраденими грошима на власний розсуд.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заподіяли матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на суму 500 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органами досудового розслідування за ч.2 ст.185 КК України суд вважає вірною.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки 1 до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наприкінці серпня 2020 року повинна здійснюватися за ч.2 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченими.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує, що ними вчинено умисні кримінальні правопорушення проти власності потерпілої, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, що передбачені ч.2 ст.185 КК України, є нетяжкими злочинами.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

З правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 враховує такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачені визнали вину, добровільно та активно надали показання про факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень, добровільно приймали участь у проведенні слідчих дій, добровільно надавали показання щодо своєї протиправної діяльності, механізму вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність належної критичної оцінки ними своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, про активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України, є вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку, оскільки потерпіла ОСОБА_7 1941 року народження, досягла пенсійного віку, а, відповідно до ст.10 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується не вперше та має непогашену у передбаченому законом порядку судимість за вироком Шаргородського районного суду від 18.05.2020 року, яким його було засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (935 грн.), який сплачено обвинуваченим (а.с.102-105).

За місцем проживання в с. Писарівка Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у сільську раду не надходили скарги на поведінку (а.с.107).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.106).

ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.97).

За місцем проживання в с. Писарівка Жмеринського району, ОСОБА_4 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у сільську раду не надходили скарги на поведінку (а.с.99).

ОСОБА_4 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.98).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчинених діянь та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, але разом з тим, вчинив кримінальні правопорушення щодо особи похилого віку, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_7 , яка в заяві до суду зазначила, що при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Також, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_4 до вчинених діянь та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, але разом з тим, вчинив кримінальні правопорушення щодо особи похилого віку, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_7 , яка в заяві до суду зазначила, що при призначенні покарання покладається на вирішення суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, та засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1