Справа № 459/419/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/254/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 10.03.202, у справі по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 121 КК України, якою йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави,

встановила:

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 10.03.2021, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.05.2021 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі із визначенням розміру застави.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що прокурор не довів суду належним та допустимим чином неможливість застосування до обвинуваченого, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, а тому вважає обрани запобіжний захід невмотивовано жорстоким. Наполягає, що суд першої інстанції мав розглянути можливість застосування іншого, альтернативного запобіжного заходу. Взяття під варту є найсуворішою мірою запобіжного заходу, яка обмежує свободу людини і застосовується у виключних випадках.

Апелянт покликається на те, що обвинувачений не є суспільно небезпечним, а тому до нього може бути застосовано заставу або домашній арешт, яв вид запобіжного заходу. Запевняє, що ОСОБА_7 не буде переховуватися від суду та органів досудового розслідування; сприятиме у з`ясуванні всіх обставин справи; має постійне місце проживання; одружений має на утриманні малолітню дитину, тобто має тісні соціальні стосунки. Наміру чинити тиск на потерпілу чи свідків не має. Прокурором чи судом першої інстанції не доведено існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотрималася вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочину, інкримінованого ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.
Матеріалами справи стверджується, що в клопотанні наведено доводи прокурора щодо наявних ризиків можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що на розгляді Червоноградського міського суду перебувають інші кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 , тобто останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також може чинити тиск на свідків, оскільки особи останніх є йому відомими.
Перевіривши доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, суд першої інстанції правильно встановив його обґрунтованість.
При цьому, суд врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , міра покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного та дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам, не пов`язаним з триманням під вартою, запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він в повному обсязі довів суду, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти існуючим ризикам.
Рішення суду не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує подальше обмеження права на свободу.
Посилання апелянта на те, що прокурором не доведено наявності заявлених ризиків, є безпідставними та спростовуються матеріалами, які є в контрольному провадженні та з яких вбачається, що вказані ризики існують і на даний час вони не зменшилися та в сукупності дають достатні правові підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом не було взято до уваги всіх обставини справи та необґрунтовано визнано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, так як з наданих суду матеріалів вбачається, що суд прийняв рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом першої інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що підозрюваний є одруженим, має на утриманні малолітню дитину і є єдиним годувальником сім`ї не може прийматись до уваги, оскільки сам лише факт наявності дружини і дитини не спростовує висновків суду щодо наявних ризиків і хоча враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З урахування зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. 392, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 10.03.2021, у справі по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 121 КК України, якою йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, до 08.05.2021 включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: