Справа № 522/8865/20
Провадження № 1-кп/522/356/21
УХВАЛА

13 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження № 0000764 від 16.04.2020 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 345, ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000764 від 16.04.2020 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 345, ч.1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 просили задовольнити частково клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт в у нічний час, посилаючись на те, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я обвинуваченого йому постійно необхідно відвідувати заклади охорони здоров`я.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України» (Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».
Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Таким чином, враховуючи обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_5 та особу обвинуваченого, нові обставини, зазначені адвокатом у клопотанні про зміну запобіжного заходу, є достатні підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час за місцем його проживання в м. Одеса буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.
Таким чином, суд вважає можливим змінити обвинуваченому ОСОБА_5 міру запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт унічний час з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 195, 202, 331, 371, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час заборонивши йому залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 у період часу з 21-00 години до 07-00 години наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, строком на 60 діб, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту та адреси, за якою він відбуває домашній арешт без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Контроль за ухвалою суду про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту доручити працівникам органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_1