ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/938/21 Справа № 199/5756/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000538 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року, з урахуванням ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про виправлення описки від 27.01.2021 року, ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк три роки.
Задоволений цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди загальну суму 682926 (шістсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот двадцять шість) гривень.
Задоволений цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 671662 (шістсот сімдесят одна тисяча шістсот шістдесят дві) гривні.
Задоволений цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 736648 (сімсот тридцять шість тисяч шістсот сорок вісім) гривень.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 09.07.2020 року приблизно о 22:44 годині, керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN CRAFTER», д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 09.06.2015 належить ОСОБА_13 , в темний час доби із увімкненим світлом передніх фар здійснював рух по сухому покриттю крайньої лівої смуги асфальтобетонної проїзної частини дороги Полтавського шосе, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, поділені між собою дорожньою розміткою 1.3 розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху, в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра, з боку вул. Березанівської у напрямку с. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області.
В цей час в крайній лівій смузі проїзної частини дороги Полтавського шосе, попереду вищевказаного автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER», н.з. НОМЕР_1 , та в попутному йому напрямку із увімкненим лівим покажчиком повороту та габаритними вогнями ззаду рухався автомобіль «MAN 14.285LE», н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який зменшував швидкість свого руху для подальшого виконання маневру повороту ліворуч.

Під час руху в крайній лівій смузі проїзної частини дороги Полтавського шосе водій ОСОБА_5 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи злочинну недбалість, коли повинен був та міг передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити попереду на смузі руху свого автомобіля перешкоду для руху у вигляді попутного автомобіля «MAN 14.285LE», не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху свого транспортного засобу до швидкості руху автомобіля «MAN 14.285LE» або до повної зупинки автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER», або безпечного для інших учасників руху об`їзду зазначеного автомобіля «MAN 14.285LE», а продовжував рух та, перебуваючи в безпосередній близькості від автомобіля «MAN 14.285LE», уникаючи контактування із ним, перетнувши дорожню розмітку 1.3 розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де приблизно о 22:44 годині 09.07.2020 року навпроти території станції технічного огляду «VOLVO» ПП «Техносервісінформ», розташованої по Полтавському шосе, 619 в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра, в крайній лівій смузі передньою правою частиною автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER», н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення із передньою частиною зустрічного легкового автомобіля «FORD FOCUS», н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який із увімкненим світлом передніх фар здійснював рух в крайній лівій смузі проїзної частини дороги Полтавського шосе, з боку с. Обухівка у напрямку вул. Березанівської, при цьому, перевозячи у якості пасажирів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.3. та дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху, де зазначено:

- п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- дорожня розмітка 1.3 - «поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху».

- «Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється...».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - зіткненням із автомобілем «FORD FOCUS», н.з. НОМЕР_4 .

Таким чином, невиконання водієм ОСОБА_5 п. 12.3. Правил дорожнього руху призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водію автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла:

- садно у правій очнично-лобно-виличній ділянці з ранами на тлі, осадження у лівій очнично-вилично-носовій ділянці, ушиті швами рани у лівій лобно-скроневій ділянці, у правій щічно-передвушній ділянці та ділянці підборіддя, крововилив у лівій вилично-лобно-скроневій ділянці м`яких покривних тканин голови, перелом лобного відростку лівої виличної кістки, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою відділів головного мозку;

- переломи 2-9 ребер ліворуч приблизно по середньо-ключичній лінії, переломи ребер праворуч: 1, 2, 10 по лопатковій лінії, 2-9 від передньо-пахвової до середньо-ключичної лінії, розриви печінки (ушиті швами), крововиливи у клітковину органокомплексу, у діафрагму та брижу тонкого кишковика, подряпини на правій бічній поверхні тулубу;

- перелом внутрішнього мищелку нижньої голівки правої стегнової кістки, перелом правої стегнової кістки у верхній третині, крововиливи у м`яких покривних тканинах ділянки правого ліктьового суглобу, лівого стегна та правої нижньої кінцівки, садна у ділянці лівого колінного суглобу, лівому стегні, правих гомілці та стегні, рана (ушита швами) на правому стегні;

- осадження на правих плечі та передпліччі.

У своїй сукупності, стосовно до живих осіб, виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті ОСОБА_15 та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті о 02:10 годині 10.07.2020 в КНП «Міська клінічна лікарня № 6» ДМР» за адресою: місто Дніпро, вул. Батумська, 13;

Пасажиру автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував на передньому пасажирському місці, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла:

- відкрита черепно-мозкова травма: ділянки осаднення у лобній ділянці ліворуч, на спинці носа, в навколоочних ділянках переважно у зовнішніх кутів обох очей, у ділянці правої щоки та у лівій скроневій ділянці; рвано-забиті рани у потиличній ділянці ліворуч, у правій скронево-тім`яній ділянці; крововилив в м`які покривні тканини голови в потиличній ділянці; лінійно-звивистий перелом потиличної кістки; крововиливи під оболонки головного мозку;

- тупа травма грудної клітки: ділянки осаднення у проекції лівої реберної дуги, на передній черевній стінці ліворуч, садно у 5 міжребер`ї ліворуч, забої легень, крововиливи в клітковину середостіння, непрямі переломи 1-5 лівих ребер та 2-7 правих ребер;

- тупа травма живота: ділянка осаднення у проекції правої реберної дуги по середньо ключичній лінії, синець у проекції нижнього краю реберної дуги, розриви печінки, крововиливи в навколониркову клітковину;

- ушкодження тазової ділянки: розриви крижово-клубових та лобкового зчленувань;

- ушкодження кінцівок: ділянки осаднення у верхній третині лівого плеча (2), садна на зовнішній поверхні правого стегна та у верхній і середній третинах лівої гомілки, синці на зовнішній поверхні лівого плеча, на передніх поверхнях обох гомілок та стоп, рвано-забиті рани на зовнішній поверхні лівого передпліччя, на тильній поверхні лівої кисті у проекції основи 5 пальця, у нижній третині правого стегна, у верхній третині лівої гомілки; багатоуламкові переломи правих стегна, велико- та малогомілкової кісток, лівих велико- та малогомілкових кісток з крововиливами в ділянках переломів;

- морфологічні ознаки шоку: нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з переважанням малокрів`я, крововиливи під ендокард серця.

Вказані тілесні ушкодження стосовно до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_16 , яка настала приблизно о 22:44 годині 09.07.2020 на місці дорожньо-транспортної пригоди навпроти території станції технічного огляду «VOLVO» ПП «Техносервісінформ» по Полтавському шосе, 619 в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра;

- пасажиру автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка перебувала на задньому пасажирському місці, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: садно на шкірі в лобовій ділянці справа в проекції лобового пагорба, крововиливи по типу «окулярів» на повіках очей, більш виражені справа, садно на шкірі у виличній ділянці справа, садно на шкірі підборіддя, крововилив у м`які покрови голови зі сторони внутрішньої поверхні у лобово-скронево-тім`яної ділянці справа, крововилив у правому скроневому м`язі, відкритий перелом у вигляді наскрізної тріщини, яка умовно починається в проекції центру правого потиличного пагорбу, продовжується к переду та к низу, переходячи на луску скроневої кістки та розповсюджується на основу черепу з утворенням багатоуламкового перелому пірамідки правої скроневої кістки, верхньої стінки правої очниці, великого крила основної кістки, потиличної кістки справа, зливного характеру червоні крововиливи під м`якими мозковими оболонками на всьому протязі великих півкуль головного мозку, а також на базальній поверхні півкуль мозочку; синці та садна на шкірі грудної клітини, перелом хрящової частини 4-7 ребер зліва, забій легень, численні садна на шкірі кінцівок, багатоуламковий перелом нижньої третини правого плеча з вираженими крововиливами у оточуючі м`язи, закритий косий перелом верхньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням дистального уламку до заду та доверху, оточений вираженими темно-червоними крововиливами у м`язи; повні багатоуламкові переломи обох кісток гомілок у середній третині зі зміщенням уламків к заду, оточені вираженими темно-червоними крововиливами у м`язи; повні вивихи гомілково-ступневих суглобів з розривом капсули суглобів, з вираженими крововиливами у м`язи.

Зазначені тілесні ушкодження являють собою єдиний комплекс сумісної травми, яка у своєму клінічному перебігу ускладнилась розвитком виражених явищ шоку. Стосовно до живих осіб виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Смерть ОСОБА_17 настала від сумісної тупої травми тіла, яка супроводжувалась відкритою черепно-мозковою травмою з відкритим переломом кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під м`які мозкові оболонки, закритою тупою травмою грудної клітини з множинними лівобічними переломами ребер та забоєм легень, множинними переломами кісток нижніх кінцівок та закритим переломом правої плечової кістки, яка ускладнилась розвитком виражених явищ шоку.

ОСОБА_17 перебувала у стані вагітності 20-21 тиждень (плід чоловічої статі, маса 275 г., довжина тіла 25 см.).

Виявлені у ОСОБА_17 тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті приблизно о 22:44 годині 09.07.2020 на місці дорожньо-транспортної пригоди навпроти території станції технічного огляду «VOLVO» ПП «Техносервісінформ» по Полтавському шосе, 619 в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

В апеляції:
- захисник просить змінити вирок, визначивши ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Цивільні позови ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 задовольнити частково.
В обґрунтовування своїх вимог посилається на те, що суд хибно припустив, що ОСОБА_5 щиро не кається, оскільки з моменту вчинення протиправних дій обвинувачений сприяв розкриттю злочину, знаходився на місці вчинення ДТП до приїзду поліції та швидкої, намагався надати першу допомогу постраждалим. З моменту затримання працівниками поліції виявляв належну процесуальну поведінку, приймав участь у проведенні слідчого експерименту та надавав свідчення.
Вважає, що досудове і судове слідство проведено однобоко з обвинувальним ухилом лише стосовно учасника ДТП, який вижив. Не досліджено питання порушення правил дорожнього руху іншими учасниками ДТП.
Щодо цивільних позовів, зазначає, що суд не досліджував питання обґрунтованості грошових сум, заявлених позивачами до стягнення, у вироку формально зазначив, що цивільні позови потерпілих підлягає задоволенню, не перевірив усіх вимог позивачів, не оцінив наданих ними доказів відповідно до ст. 94 КПК, не обґрунтував та не мотивував свого рішення в частині вирішення цивільного позову.
Обвинувачений ОСОБА_5 не працював на момент, коли сталося ДТП, не мав стабільного джерела доходу, але його відповідальність як водія була застрахована і за таких умов часткове відшкодування шкоди цивільні позивачі отримали, не очікуючи завершення судового процесу. Сам ОСОБА_5 з моменту вчинення правопорушення перебував під вартою, проте батько обвинуваченого пропонував відшкодувати шкоду, не покриту страховими виплатами потерпілим в телефонному режимі, проте вони відмовились спілкуватись.
Зазначає, що злочин вчинений з необережності, без умислу, ОСОБА_5 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.
15.03.2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника підсудного, в яких просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а вирок залишити без змін.

Заслухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги адвоката, прокурора, який заперечував проти її задоволення, представника потерпілих та потерпілого, які також заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Cуд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримався в повній мірі вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактично в апеляції сторона захисту не оскаржує інкриміновані обвинуваченому порушення Правил дорожнього руху та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні безпеки дорожнього руху особою.
При цьому захисник в апеляції вказує на однобокість судового слідства з обвинувальним уклоном лише стосовно учасника ДТП, який вижив посилаючись на те, що судом не досліджено питання порушення правил дорожнього руху іншими учасниками ДТП, зокрема зазначає, що згідно висновку експерта №19/104-9/2/859 від 21.08.2020 року порушення водієм ОСОБА_15 окрім п.12.3 Правил дорожнього руху, які б на думку захисника могли б знаходитися в причинному зв`язку з наслідками, не розглядалися.
Проте такі ствердження фактично зводяться до переоцінки та їх приорітетності доказів, зокрема вказаного висновку експерта, є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, згідно дослідженого у суді першої інстанції і покладеного в основу висновку експерта за результатами проведення комплексної судової автотехнічної та фото-технічної експертизи № 19/104-9/2/1045/1046 від 26.08.2020 року покази підозрюваного ОСОБА_5 в частині того, що безпосередньо перед ДТП деяку відстань він рухався за великовантажним автомобілем із дистанцією 22,2 м із однією швидкістю із ним, а також, що позаду його автомобіля у крайній правій смузі у попутному йому напрямку рухався легковий автомобіль, який наздоганяв його транспортний засіб та через який він не зманеврував у крайню праву смугу, виявились не спроможними з технічної точки зору.
За цим висновком в даній дорожній обстановці водій автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER» ОСОБА_5 визначалась виконанням ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати зазначені вимоги ПДР.

При заданому механізмові події дії водія автомобіля «VOLKSWAGEN CRAFTER» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що, з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_15 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.

При заданому механізмові події в діях водія автомобіля «FORD FOCUS» ОСОБА_15 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, могли б знаходитися у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «MAN 14.285LE» ОСОБА_14 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху.
При заданому механізмові події в діях водія автомобіля «MAN 14.285LE» ОСОБА_14 невідповідностей вимогам п. 1.5 Правил дорожнього руху не вбачається.

За наведеного спростовуються ствердження в апеляції захисника, що не досліджувалися і не розглядалися питання щодо наявності чи відсутності порушення Правил дорожнього руху іншими учасниками ДТП.

Висновок експерта за результатами проведення транспортно-трасологічного дослідження №19/104-9/2/859 від 21.08.2020 року, на який посилається захисник в апеляції та згідно якого зіткнення сталося на лівій смузі руху, призначеної для руху в бік вул. Березанівської, в районі слідової інформації №7(подряпини на асфальті), автомобіль «VOLKSWAGEN CRAFTER», контактував своєю передньою правою частиною з передньою частиною автомобіля «FORD FOCUS», також був досліджений судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами.
Зокрема давали покази, як сам обвинувачений, так і очевидці дорожньо-транспортної події - свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , досліджувався відеозапис моменту зіткнення транспортних засобів, протокол огляду місця ДТП зі схемою та фото-таблицею до нього від 10.07.2020 року, протоколи проведення слідчих експериментів із схемою та фото-таблицею від 18.08.2020-19.08.2020 року та від 20.08.2020-21.08.2020 року.
Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та достатності, і дійшов обґрунтованого та належним чином вмотивованого висновку про те, що саме порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди зіткненням з автомобілем «FORD FOCUS», н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_15 , у зв`язку з чим доводи сторони захисту в цій частині є хибними, а висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення повною мірою відповідає матеріалам кримінального провадження, ретельно досліджених місцевим судом.
Доводи захисника обвинуваченого щодо занадто суворого призначення покарання з посиланням на недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, є безпідставними та необґрунтованими.
Так, у відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, повною мірою виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинених з необережності, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має посвідчення водія категорії «В» та «С», за місцем проживання характеризується позитивно. А також те, що обвинувачений має молодий вік, задовільний стан здоров`я, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, які не несли та не несуть загрозу його життю, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків, на момент пригоди не мав скрутного матеріального становища, оскільки не отримував допомоги по безробіттю. За наслідками судового розгляду кримінального провадження суд не встановив обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , а також при призначенні покарання врахував позиції прокурора та потерпілих, які наполягали виключно на суворій мірі покарання обвинуваченому в максимальному розмірі санкції ч. 3 ст. 286 КК України. Призначаючи обвинуваченому покарання місцевим судом також враховані позиції Європейського суду з прав людини, викладені у справах Бакланов проти Росії від 09.06.2005 року, Фрізен проти Росії від 24.03.2005 року.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_5 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, критерію справедливого покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку, за ч. 3 ст. 286 КК України, обвинуваченому призначено покарання у максимальній межі санкції з огляду на обставини та наслідки вчиненого злочину, при цьому обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому місцевим судом не встановлено, з чим категорично не погоджується сторона захисту.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу неврахування судом першої інстанції обставини, що пом`якшує покарання, у вигляді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, оскільки, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд дійшов виваженого та вмотивованого висновку про те, що каяття ОСОБА_5 за своїм змістом не є щирим, висловлене лише як бажання пом`якшити свою відповідальність за вчинене, а матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 після вчинення злочину будь-яким чином активно сприяв його розкриттю.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину має знаходити своє відображення в матеріалах кримінального провадження та, як прояв суб`єктивної поведінки обвинуваченого, має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання. Крім того, потерпілі зазначають, що вони не відчули, не почули та не побачили з боку обвинуваченого дійсного, відвертого, а не уявного визнання своєї провини, вибачення та осуду своєї поведінки.

Зокрема, мотивуючи таке рішення суд зазначив, що ОСОБА_5 змінив свої покази в порівнянні з тими, які давав як підозрюваний під час слідчого експерименту, які були предметом експертного дослідження та з технічної точки зору виявилися неспроможними, такими, що не узгоджувалися з об`єктивно встановленими даними щодо розташування транспортних засобів перед самим зіткненням. А ті покази, що обвинувачений давав суду також суперечили встановленим фактичним обставинам ДТП та спростовані як показами свідків так і письмовими доказами, у зв`язку з чим місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про нещирість каяття та не сприяння розкриттю злочину.

Також колегія суддів зважає на практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таким чином, за наведеного обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, враховуючи його наслідки у вигляді смерті трьох осіб, призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, яке, відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Що стосується доводів захисника про не дослідження судом першої інстанції обґрунтованості грошових сум, заявлених позивачами до стягнення, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено місцевим судом до події ДТП призвели виключно дії водія ОСОБА_5 , а результатом грубого порушення водієм ОСОБА_5 п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.3. та дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 Дорожня розмітка Правил дорожнього руху України стали тяжкі наслідки у вигляді загибелі трьох людей молодої подружньої пари та батька одного з них, при цьому загибла ОСОБА_17 перебувала в стані вагітності на 20-21 тижні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За правилами ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі настання страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження пам`ятника, ці витрати.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині вирішення уточнених цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілих матеріальної та моральної шкоди в розмірах, визначених вироком, оскільки судом першої інстанції при вирішенні цивільних позовів вмотивовано та обґрунтовано визначив про необхідність задоволення позовних вимог потерпілих, врахувавши характер вчиненого діяння, характер та глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які понесли потерпілі у зв`язку зі смертю дітей, чоловіка та ненародженого онука, їх тривалість, врахував принцип розумності та справедливості.
Таким чином, суд першої інстанції справедливо, об`єктивно вирішив цивільні позови потерпілих, відповідно до вимог зазначених норм закону, у зв`язку з чим доводи сторони захисту з цього питання є безпідставними.
Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4