Провадження № 11-кп/824/1577/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

9 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Київський слідчий ізолятор» кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвтоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2021 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 16 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувають матеріали кримінального провадження № 000643 щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.146, ст.340 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, п.3, п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.127, ч.3 ст.146, ч.1 ст.255, ст.340, ч.ч.4,5 ст.27 ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України.

16.01.2021 року у судовому засіданні клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено, обрано ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 16.03.2021 включно без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвтокат ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що судом було порушено принцип рівності сторін у кримінальному провадженні та змагальності у обстоюванні сторонами своїх правових позицій. Вважає, що судом не були досліджені матеріали, додані до клопотання про обрання запобіжного заходу і відповідно, не було звернуто увагу на те, що матеріали, додані стороною обвинувачення до клопотання складаються виключно із ксерокопій, жодна з яких не завірена належним чином, а тому, відповідно до ст. ст.84, 87, 99 КПК України, не можуть бути визнані як допустимі докази. Зазначає, що ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватись виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання, а твердження щодо стану здоров`я, який дозволяє застосування відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, пов`язаний з обмеженням волі є хибним і нічим не підтвердженим, оскільки ОСОБА_7 в результаті пережитої дорожньо-транспортної пригоди переніс тяжкі операції і має суттєві порушення стану здоров`я. Вважає, що твердження суду про неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не відповідає дійсності, оскільки дружина обвинуваченого має постійне місце проживання і готова надати йому житло в разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу з доповненнями та уточненнями, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, винесена з порушеннями процесуального законодавства. Вважає, що порушення полягає в тому, що судом не надано належної оцінки доказам неправомірності висунутої підозри, що підтверджується документами, якими обґрунтовується клопотання про обрання запобіжного заходу, а також судом взагалі не досліджувались матеріали, що долучені до клопотання. Вважає, що судом не було враховано ті факти, які б сприяли обранню більш м`якого запобіжного заходу, а саме те що, ОСОБА_8 має сім`ю та виховує малолітню доньку.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою та невмотивованою, оскільки ухвалена без додержання вимог щодо кримінального провадження, зокрема ст.ст.177, 193, 194. 196, 314, 315 КПК України, а також не ґрунтується на матеріалах справи. Також вважає, що судом не було об`єктивно з`ясовані обставини справи, які були б підтверджені доказами.

Прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_13 подано заперечення на апеляційні скарги, в яких вона, наводячи обґрунтування, вважає, що судом належним чином оцінено ризики та прийнято законне та обгрунтоване рішення про обрання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а доводи апеляційних скарг є безпідставними. Просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу суду без змін.

В судове засідання захисник ОСОБА_12 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд поданої ним апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 року у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором в судовому засіданні було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 16.03.2021 включно без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, місцевий суд врахував обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, тяжкість злочинів, які інкримінуються та міру покарання, яка загрожує у разі доведення вини, та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 2, 3 , 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд врахував, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинуваченого особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , характеризують його як особу із зв`язком у кримінальному середовищі, здатну до протидії судовому провадженню шляхом впливу на свідків, фальсифікації доказів причетності тої чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, суд зазначив, що в даному випадку слід врахувати також ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя, оскільки, володіючи відомостями щодо свідків, обвинувачений зможе вплинути на них з метою схиляння до відмови від показів взагалі. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наразі лише призначений до розгляду, зазначив, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що: обвинувачений до затримання не працював, не мав постійного джерела доходу в період часу з 2014-2019, суспільно-корисною працею не займався, раніше не судимий, є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність, є працездатним, молодого віку, відсутні відомості про наявність захворювань, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 2, 3 , 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинуваченого особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , характеризують його як особу із зв`язком у кримінальному середовищі, здатну до протидії судовому провадженню шляхом впливу на свідків, підробки будь яких документів, фальсифікації доказів причетності тої чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає, що в даному випадку слід врахувати також ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя, оскільки, володіючи відомостями щодо свідків, обвинувачений зможе вплинути на них з метою схиляння до відмови від показів взагалі. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наразі лише призначений до розгляду, зазначив, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що обвинувачений до затримання не працював, не мав постійного джерела доходу, востаннє отримував дохід в 2014 році від ДП «Спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»», суспільно-корисною працею не займався, раніше не судимого, є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність, є працездатним, молодого віку, відсутні відомості про наявність захворювань, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Обставини, які зазначені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_8 альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги дані про особу обвинуваченого кожного окремо, тяжкість вчинених злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції ні захисниками, ні обвинуваченими не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвтоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2021 року, якою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 16 березня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя