Провадження № 1-кс/761/8037/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року (справа №761/33833/20, провадження №1-кс/761/20741/2020) в рамках кримінального провадження № 0002003, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и в:
08.04.2021 року на розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року (справа №761/33833/20, провадження №1-кс/761/20741/2020) в рамках кримінального провадження № 0002003, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, в якому заявник просив суд скасувати арешт на автомобіль марки «Ауді Q7» НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Як на підставу звернення до суду з клопотанням заявник посилається на положення ст. 174 КПК України та обґрунтовує його тим, що в рамках кримінального провадження № 0002003, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року (справа №761/33833/20, провадження №1-кс/761/20741/2020) було накладено арешт на автомобіль марки «Ауді Q7» НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . На думку заявника, вказаний арешт було накладено необґрунтовано та невмотивовано. Заявник зазначає, що автомобіль було арештовано з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації. Водночас, зазначений автомобіль було набуто підозрюваною ОСОБА_6 19.09.2017 року, тобто до дати подій, описаних у повідомленні про підозру, а тому він не відповідає критеріям, визначеним в п.п. 2-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Представник власника арештованого майна ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Присутній у судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував. Вказував, що наразі у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 виконуються вимоги ст. 290 КПК України.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так , у судовому засіданні встановлено, що ГСУ ДФС України здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0002003, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України. Наразі матеріали щодо арештованого майна знаходяться у кримінальному провадженні №0000139, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, досудове розслідування кого здійснюється тим же органом.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року (справа №761/33833/20, провадження №1-кс/761/20741/2020) у рамках кримінального провадження № 0002003, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України було накладено арешт на автомобіль марки «Ауді Q7» НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

При цьому, підставою для прийняття рішення про арешт зазначеного у клопотанні майна була наявність розумних підозр вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним у п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, оскільки може бути майном, яке було одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У свою чергу, слідчий суддя вважає обґрунтованими та такими, що повністю відповідають вимогам кримінального процесуального закону України, мотиви, які стали підставою для задоволення клопотання слідчого/прокурора та застосування такого обмежувального заходу як арешт майна. Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи ухвали про накладення арешту на вищевказане майно, в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, слідчий суддя не приймає до уваги твердження заявника з приводу невідповідності арештованого майна критеріям, визначеним п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, оскільки, як вбачається з тексту ухвали про арешт, слідчим суддею було встановлено, що станом на 23.09.2020, ОСОБА_6 за період з 1 кварталу 1998 року по 2 квартал 2020 року всього отримала доходів у загальному розмірі 181 708,75 грн, що не відповідає фактичному розміру її витрат у даний період. Не було надано заявником і належних доказів, які б свідчили про те, що на даний час потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту відпала.

Слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року (справа №761/33833/20, провадження №1-кс/761/20741/2020) в рамках кримінального провадження № 0002003, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 26, 174, 309, 532 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року (справа №761/33833/20, провадження №1-кс/761/20741/2020) в рамках кримінального провадження № 0002003, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Повний текст ухвали буде оголошений о 08 годині 07 хвилин 14 квітня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1