Справа № 521/5185/21
Номер провадження:1-кп/521/1153/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з секретарем - ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Одеси питання щодо доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 17.01.2021 року відносно:
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, інваліда 2 групи, працюючого малеровщиком в ТОВ «Гідропром», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000006 від 17.01.2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
До обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Під час судового засідання, суд, в порядку ст. 331 КПК України, поставив на обговорення питання щодо доцільності продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
Прокурор в судовому засіданні висловив думку щодо необхідності продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали.
Захисник обвинуваченого заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_4 інвалід 2-ї групи, при цьому на даний час має вивих відділу правої ключиці та лівосторонню пахову килу, яка прогресує, через це обвинувачений потребує необхідного лікування, яке неможливо отримати в умовах попереднього ув`язнення (в підтвердження цього факту надала відповідь керівника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області на адвокатський запит щодо стану здоров`я ув`язненого ОСОБА_4 ). Просила змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем реєстрації останнього, вважала, що домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим його процесуальних обов`язків в повному обсязі.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно зі ст.ст.2, 9 наведеного Кодексу, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності і в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
До обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Під час перебування обвинуваченого під вартою, нових ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не встановлено.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, стану здоров`я, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно пілотного рішення Європейського суду з прав людини в справі «Сукачов проти України» від 30.01.2020, застосування утримання під вартою в очікуванні суду і його тривалість повинні бути зведені до мінімуму, враховуючи інтереси правосуддя, окрім найбільш серйозних справ. Якомога ширше використання мають отримати альтернативи досудового утримання під вартою, такі як домашній арешт правопорушника, обмеження на покидання або доступ до відповідного місця без дозволу, надання застави або нагляд і допомога відомства, визначеного судовим органом.
Європейський суд з прав людини, в тому числі в рішеннях «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України», неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Тобто зі спливом певного часу органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Так, в судовому засіданні судом встановлено, що відповідно листа-відповіді керівника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області на адвокатський запит щодо стану здоров`я ув`язненого ОСОБА_4 з 2000 року хворіє на ВІЛ, 17.01.2021 року було прооперовано, 20.01.2021 року госпіталізовано до медичної частини №21 з діагнозом: вивих акромеального відділу правої ключиці, переломи 2, 3, 4 ребер зправа, перелом правої лопатки, підшкірна емфізема. 08.06.2021 року після огляду лікарем-хірургом встановлено діагноз: звичний вивих акромеального відділу правої ключиці. Лівостороння пахова кила. Згідно довідки серії 12ААБ №243264 від 04.06.2015 року обвинувачений ОСОБА_4 має другу групу інвалідності.
З аналізу рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) випливає, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.
Відповідно до п.п.1,3 ст.5 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на особисту недоторканість. Кожен, кого заарештовано, має право на судовий розгляд у продовж розумного строку або на звільнення, обумовлене гарантіями явки в судове засідання.
У вказаних рішеннях, просліджується чітко визначена позиція та вже усталена практика, що при вирішенні питання доцільності подальшого утримування обвинуваченого під вартою, діє презумпція на користь звільнення.
На переконання суду, будь-яких реальних спроб незаконного впливу на потерпілих, свідків чи будь-яких інших учасників кримінального провадження прокурором упродовж усього розгляду кримінального провадження не надано.
Під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд приймає до уваги наступні відомості: стан здоров`я та потреба пройти лікування, що потребуватиме відвідування відповідних медичних закладів; наявність у останнього зареєстрованого місця проживання; інші відомості, що характеризують його особу; те, що стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу; відсутність судимостей.
На підставі викладеного суд вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою. На цей час судом не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 ніяким чином не зашкодить встановленню всіх обставин по кримінальному провадженні.
Тому суд, приходить до висновку, що застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, запобігання названим вище ризикам та забезпечить потребу обвинуваченого пройти необхідне лікування.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Враховуючи вказані обставини суд вважає, що саме такий запобіжний захід як домашній арешт в змозі забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час продовження судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає можливим змінити обвинуваченому ОСОБА_4 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 195, 202, 331, 371, 372 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И В:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня.
Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- знаходитись за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня;
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою стороною, по цьому ж кримінальному провадженню;
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

Строк дії ухвали суду становить два місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, тобто з 21.07.2021 року. Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 21.09.2021 року.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1