Справа № 755/2128/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі
головуючої судді ОСОБА_1 одноособово,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
та сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005472 від 24.10.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Горби Глобинського району Полтавської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, кожного окремо,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального Кодексу України (далі - КК),

у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 24 жовтня 2020 року, приблизно о 02 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 , перебували за адресою: АДРЕСА_4 , де у них виник конфлікт з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Внаслідок вказаного конфлікту, на ґрунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почали наносити тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
В цей час, у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна та обернення його в свою користь, у зв`язку з чим вступили в злочинну змову.
Реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почали наносити руками та ногами тілесні ушкодження потерпілим в різні частини тіла, подолавши таким чином волю до опору останніх. Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 скомандували потерпілому ОСОБА_8 передати їм всі цінні речі, які знаходились у нього та потерпілого ОСОБА_7 .
У той же час, потерпілий ОСОБА_8 сприйнявши погрози за реальні, побоюючись подальшої фізичної розправи з їхнього боку, не став чинити опору та дістав з кишень потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон «Realme 6 Pro» IMEI № НОМЕР_1 , вартістю 7999 гривень, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, шкіряний гаманець, вартістю 500 гривень з грошовими коштами в сумі 800 гривень, зняв з себе кофту темно-синього кольору ТМ «NIKE», вартістю 1000 гривень з грошовими коштами в сумі 600 гривень та передав їх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покинули місце вчинення злочину, а викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку СМЕ № 042-1833-2020 від 14.01.21 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження котрі утворились 24.10.2020 та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Згідно висновку СМЕ № 042-1832-2020 від 18.01.21 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, що утворились 24.10.2020 та відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вказаних висновків Суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Так, обвинувачений ОСОБА_5 указав суду, що учинив указаний грабіж, за обставин викладених в обвинувальному акті, однак зауважив, що частково не визнає цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_7 , оскільки частково відшкодував завдані збитки.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав суду, що частково погоджується з обставинами викладеними в обвинувальному акті. Разом з тим, пояснив, що не наносив жодних тілесних ушкоджень потерпілим, а просто взяв речі потерпілих і згодом продав мобільній телефон. Крім того, цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_7 , визнає частково, оскільки відшкодував частину завданих збитків.

У той же час, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із проаналізованими речовими доказами, які Суд дослідив у порядку ст.ст. 357, 359 КПК України, та показаннями потерпілих та свідків, які Суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

Згідно протоколу перегляду цифрового відеозапису від 25.11.2020 здійсненого старшим слідчим Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 установлено, що в службовому кабінеті №502 BП-2 Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві по вул. Ю. Поправки, 14-а, на персональному комп`ютері, монітор марки «LG», за допомогою програвача для відтворення відеофайлів, було переглянуто цифровий запис який знаходиться на цифровому носію, а саме події грабежу, яка трапилась 24.10.2020 за адресою: м. Київ вул. Празька, 2. Даний відеозапис був зафіксований відеокамерами спостереження мережі «Безпечне місто», який було отримано оперативними співробітниками під час виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України. При відкритті' вказаного носія інформації встановлено наявність папки «10.9.21.77_Празька_», об`єм якої складає 299 МВ. При відкритті даної папки встановлено наявність одного відеофайлу: «10.9.21.77_Празька_05DD8AF8_ _1».

Пpи відкритті даного відеофайлу проглядається місцевість розташована за адресою: м. Київ вул. Празька 2, а саме частина тротуару, проїзної частини дороги та Дарницької площі.

В цей час дві особи зовні схожі на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , переходять проїзну частину вул. Празька м. Києва та намагаються зупинити автомобілі, які рухаються в напрямку району ДВРЗ м. Києва.

Після цього до них підходять дві особи зовні схожі на ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та останній наносить тілесні ушкодження потерпілим, які падають на тротуар та знаходяться в лежачому положенні.

У подальшому до місця пригоди підходять дві особи схожі на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Потім до місця пригоди під`їжджає автомобіль охорони «Шеріф», звідки виходять два охоронника, які після спілкування з ОСОБА_5 їдуть з місця пригоди.

Після чого ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заводять потерпілих в сквер за межі огляду відеокамери спостереження «Безпечне місто» й проглядається як із зазначеного скверу вибігає потерпілий ОСОБА_8 без верхнього одягу та біжить в напрямку Дарницької площі.

Будучи допитаними в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили фактичні обставини щодо часу та місця грабежу викладені судом у вироку, зауваживши що дійсно вони 24.10.2020, приблизно о 2 годині 10 хвилин, перебували за адресою: АДРЕСА_4 , де у них виник конфлікт з обвинуваченими. Після чого, обвинувачені почали наносити їм тілесні ушкодження та заволоділи їх майном.

Надалі надали пояснення котрі прямо кореспондуються з даними наведеними в обвинувальному акті в тій частині, в котрій він містить інформацію про їх особисті дії.

Будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , підтвердили фактичні обставини щодо часу та місця грабежу викладені судом у вироку, указали, що вони були на відстані від місця пригоди і з далеку бачили конфлікт між обвинуваченими і потерпілими. Вони не бачили хто саме наносив тілесні ушкодження та заволоділи майном потерпілих.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання указав, що до нього звернувся обвинувачений ОСОБА_4 з проханням перелаштувати телефон та встановити заводські налаштування, на що останній погодився та перелаштував його телефон. Звідки у обвинуваченого був телефон, він не цікавився і йому не було відомо про крадіжку даного телефону.

Згідно з висновком СМЕ №042-1833-2020 від 14.01.21 «… ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми лівого ока, травматичного сколу коронкової частини 12 зуба, саден м`яких тканин голови, обличчя, верхніх та нижніх кінцівок. Дані тілесні ушкодження спричиненні травмуючою дією тупого(их) предмет(тів), утворились 24.10.2020. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень…)

Відповідно до висновку СМЕ №042-1832-2020 від 18.01.21 «… ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки справа. Дане тілесне ушкодження спричиненні травмуючою дією тупого(их) предмет(тів), утворились 24.10.2020 та не супроводжувались розвитком небезпечних для життя явищ. Вказане тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я…».

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Також Суд аналізуючи дотримання в цілому порядку визначеного КПК, зауважує, що Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20.03.2018 в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК дотримано.

Так, підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.

При формуванні такого підходу Суд ураховує те, що постановою від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Та те, що у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, указав, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. … суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

Так, порушень вимог ст. 237 КПК під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено.

Порушень вимог ст. 87 КПК України не установлено.

Так, щодо відеозапису слід указати, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанова від 24 жовтня 2018 року в справі № 733/249/16-к указав, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі.

Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.

У цій ситуації, джерело фактичних даних, прямо доводить собою, обставини, які у розумінні ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в цій справі, щодо дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення.

При кваліфікації дій обвинувачених, Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними ікриміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року, указано, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Відповідно до статті 26 КК співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Що в цій ситуації ураховуючи події, котрі мали місце до вчинення діяння, у час його вчинення та після в розрізі показань свідків в своїй сукупності указують на учинення ними дій в співучасті.

Відповідно Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного окремо, за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки кожен із них своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, за попередньою змовою групою осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують або ж обтяжують покарання обвинуваченим судом не установлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачені на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувають; мають постійне місце реєстрації та проживання, стан їх здоров`я, спосіб життя (раніше не судимі, мають освіту, не одружені, не працюють); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; позицію потерпілих щодо мінімального покарання обвинувачених; відношення обвинувачених до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, роль серед співучасників та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі, оскільки Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 до обвинувачених про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, Суд виходить з наступного.

Цивільний позов позивачем заявлено на суму 14700 грн., з яких 8700 грн. майнова шкода та 6000 грн. моральна шкода, який обумовлено тим, що цивільні відповідачі/обвинувачені 24.10.2020 учинили грабіж та заволоділи речами чим спричинили матеріальну шкоду та завдали моральної шкоди.

Цивільні відповідачі указали, що вони відшкодували моральну шкоду, відповідно позов на ці вимоги останні вважають не обґрунтованим.

В іншій частині відповідачі позов визнають.

Відповідно Суд дослідивши наявні у справі докази з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У цій ситуації, установлено, що судом визнано доведеним, що обвинувачені учинили 24.10.2020 о 02-10 год., грабіж відносно цивільного позивача та заволоділи його майном, а саме мобільним телефоном, вартістю якого становить 8700 гривень.

Відповідно позов слід задовольнити на указану суму.

Щодо питання моральної шкоди, то слід зауважити, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, так як позивачу указану шкоду в сумі 6000 грн. відшкодовано в цей час.

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відраховувати з дня затримання у ході виконання вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 8700 (вісім тисяч сімсот) гривень.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , солідарно на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 2448,7 грн.

Речові докази: диск з відеозаписом зберігати в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я Оксана БІРСА