Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000115 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 і прокурора на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2021 ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.289 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 суд задовольнив і стягнув на його користь з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 10 750 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд дав неправильну оцінку доказам, а деяким доказам не дав оцінку, взагалі, ухваливши вирок на припущеннях. ОСОБА_6 стверджує про відсутність у нього умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, а відтак, відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення. Одночасно з цим вказує, що суд повинен був звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.289 КК України, оскільки він повернув ОСОБА_8 мотоцикл через 3 хвилини, взяв його, щоб показатися, і доказів того, що він скоїв незаконне заволодіння транспортним засобом умисно всупереч волі ОСОБА_8 , у справі відсутні, що підтверджується показаннями цього свідка та свідка ОСОБА_9 .

Що стосується майнової шкоди, у зв`язку з чим потерпілий пред`явив до нього цивільний позов, то вважає, що підстав для його задоволення не було. Огляд транспортного засобу був проведений спеціалістом, його на огляд запрошено не було, хоча він міг би подати зауваження стосовно наявності та обсягу пошкоджень. Потерпілий не надав суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, висновок спеціаліста. В товарному чеку від 26.09.2019 вказано про придбання двигуна, але 30.07.2019 ОСОБА_8 поїхав на мотоциклі додому. Також до цивільного позову долучено атестат про акредитацію підприємства, яке нібито ремонтувало мотоцикл. Цей документ засвідчує компетентність випробувальної лабораторії колісних транспортних засобів ТОВ Виробничий комплекс Автотранспортник, але не стосується ремонту мотоциклів, оскільки відповідно до КВЕД 45.20 технічний огляд, обслуговування та ремонт мотоциклів підприємством не здійснюється, а може здійснюватися відповідно до КВЕД 45.40. До того ж, оглядом мотоцикла було встановлено, що в ньому була погнута лише дуга, його визнано речовим доказом та передано на зберігання потерпілому, який без дозволу суду відремонтував транспортний засіб.

Вказує ОСОБА_6 і на порушення правил підслідності під час здійснення досудового розслідування, оскільки кримінальне правопорушення територіально і предметно не відноситься до підслідності відділення поліції на станції Фастів Васильківського ВП ГУНП в Київській області. Подія відбулася на вул. Бояринцева, 9 у м. Фастові, в іншій частині міста від станції Фастів, і не має відношення до залізничного транспорту. Потерпілий ОСОБА_7 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення до відділення поліції на станції Фастів Васильківського ВП ГУНП в Київській області, тому що там працюють його знайомі. Матеріали справи були витребувані за підслідністю до Фастівського відділення поліції Васильківського ВП ГУНП в Київській області, але ці знайомі повернули їх знову до відділення поліції на станції Фастів. Отже, докази в кримінальному провадженні одержані незаконним шляхом, у зв`язку з чим суд повинен був визнати їх недопустимими.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.289 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_6 і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив обвинуваченому покарання, не передбачене санкцією ч.1 ст.289 КК України в редакції, чинній як станом на час вчинення кримінального правопорушення, так і станом на час ухвалення вироку, якою встановлено покарання у виді обмеження волі на строк від 3 до 5 років. Внаслідок цього призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти апеляційної скарги прокурора; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого; дослідивши додаткові докази з метою перевірки доводів обвинуваченого, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого належить відмовити, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_7 за наступних обставин.

30 липня 2019 року близько 01 години ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 поряд з магазином Водограй, побачив мотоцикл Musstang д/н НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 . Реалізовуючи злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою покататися, ОСОБА_6 за допомогою ключа, який перебував у замку запалення, запустив двигун та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди у розмірі 16 500 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджуються сукупністю наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Те, що ОСОБА_6 за викладених раніше обставин за допомогою ключа, який перебував у замку запалювання, запустив двигун мотоцикла та поїхав на ньому, обвинуваченим не заперечується. Не оспорює обвинувачений і того, що пошкодив транспортний засіб під час керування ним, а саме, подряпав дугу, коли зачепився об місток. Однак доводи про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки він не мав умислу на противне вилучення мотоцикла всупереч волі власника чи користувача, і взяв його покататись саме з дозволу ОСОБА_8 , є неспроможними і суперечать наявним доказам.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що мотоцикл йому подарував батько на початку липня 2019 року. 30 липня 2019 року близько 12 години ночі поблизу магазину Водограй у м. Фастові ОСОБА_6 сів за кермо цього мотоцикла, завів його ключами, які були тоді в замку запалення, та поїхав кататися. Він разом з друзями в цей час знаходився біля магазину на відстані 5-10 метрів від мотоцикла. Дозвіл ОСОБА_6 на керування не давав і не бачив, як той сідав на мотоцикл, а побачив вже коли обвинувачений їхав. Через 3 хвилини ОСОБА_6 проїхав повз нього в іншу сторону, а ще приблизно через 3 хвилини приїхав назад. Його знайомий на ім`я ОСОБА_11 сказав, що ОСОБА_6 скоїв зіткнення, коли проїжджав по мосту. Згодом він пересвідчився, що це так, оскільки на мотоциклі були пошкодження. Мотоцикл належить його батьку, наразі знаходиться у нього вдома, і обвинувачений відмовився належним чином відремонтувати його.

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_12 підтвердили, що були присутні при тому, як ОСОБА_6 поїхав на мотоциклі, який стояв біля магазину Водограй з ключами в замку запалення, не запитавши дозволу ОСОБА_8 . Спочатку обвинувачений поїхав в одну сторону, потім, повернувшись, в іншу, і через 3-4 хвилини приїхав назад та повернув мопед, який був пошкоджений.

Про такі ж обставини повідомили і на місці показали свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту (т.1 а.с.135-136, 137-139).

Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_7 обвинуваченого раніше він не знав. Наприкінці липня 2019 року на наступний день після події його син ОСОБА_8 повідомив, що у нього був викрадений мотоцикл, який потім повернули з пошкодженнями. Оглянувши мотоцикл, він виявив, що мотоцикл не заводився, був подряпаний, з погнутою дугою та лапкою. Мотоцикл завівся лише один раз, при цьому з вихлопної труби пішов чорний дим. Зі слів сина знає, що коли той відпочивав з друзями, то почув, як завівся мотоцикл, ключі були в замку запалення. Поки син вибігав, ОСОБА_6 вже поїхав і його не було 15 хвилин. Згодом обвинувачений приїхав та віддав мотоцикл, який начебто був у робочому стані. На той час мотоцикл був новий та проходив так звану обкатку. Оскільки ОСОБА_6 дуже газував та їхав з великою швидкістю, вийшов з ладу двигун. У зв`язку з цим вони придбали інший двигун і встановили. Мотоцикл він придбав сину на день народження ІНФОРМАЦІЯ_2 за 16 500 гривень, однак мотоцикл знаходиться у його власності, а син ним користувався.

Показання свідків та потерпілого суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони узгоджуються між собою та з іншими доказами, а саме, з даними в:

- копіях товарного чеку № 21 від 12.06.2019 та інструкції з експлуатації, згідно з якими вартість мопеду Musstang МТ 110-2, придбаного 12.06.2019, становить 16 500 гривень (т.1 а.с.126-127);
- протоколі огляду речей від 03.08.2019, згідно з яким було оглянуто мотоцикл Musstang д/н НОМЕР_1 , який є новим і не має слідів зносу, окрім свіжих подряпин та погнутої дуги до поршневої (т.1 а.с.129-132);

- постанові від 03.08.2019 про визнання вказаного мотоцикла речовим доказом (т.1 а.с.133).
Показанням обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, стверджуючи про те, що взяв мотоцикл показатись з дозволу ОСОБА_8 і через 3-4 хвилини повернув, суд дав оцінку і правильно не взяв їх до уваги, оскільки вони спростовуються показаннями останнього, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які були очевидцями цих подій.

Про те, що він керував мотоциклом, не спитавши дозволу власника, ОСОБА_6 повідомив і під час слідчого експерименту (а.с.140-142).

Не погоджується колегія суддів і з доводами ОСОБА_6 про наявність підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності, передбачених ч.4 ст.289 КК України.

Згідно з ч.4 ст.289 КК України звільняється від кримінальної відповідальності судом особа, яка вперше вчинила дії, передбачені частиною першою цієї статті, та добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки.

Про вчинення ним кримінального правопорушення ОСОБА_6 до правоохоронних органів не заявляв, і, взагалі, притримується тієї позиції, що він не вчиняв кримінальне правопорушення, тобто дії, передбачені ч.1 ст.289 КК України. При цьому, цитуючи положення вказаної норми не в повному обсязі, він не вказує, що обов`язковою умовою для звільнення від кримінальної відповідальності є відшкодування завданих збитків.

Не ґрунтується на вимогах закону і версія обвинуваченого про те, що він протиправно всупереч волі власника чи користувача незаконно не вилучав транспортний засіб, а взяв мотоцикл лише, щоб покататись.

Те, що ОСОБА_6 без дозволу ОСОБА_8 , тобто всупереч волі користувача, сів на мотоцикл та поїхав, і є незаконним заволодінням транспортним засобом. Для кваліфікації дій особи за ч.1 ст.289 КК України не має значення мета, з якою особа незаконно заволоділа транспортним засобом, вона може бути будь-якою, а так само повернення транспортного засобу через короткий проміжок часу.

Цим обставинам суд дав у вироку оцінку і правильно виключив з формулювання висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, що він незаконно заволодів транспортним засобом, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.

Стверджуючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ОСОБА_6 вказує на проведення досудового розслідування слідчим відділення поліції на станції Фастів Васильківського ВП ГУНП в Київській області, в якому нібито працюють знайомі потерпілого, з порушенням правил підслідності. При цьому звертає увагу, що матеріали кримінального провадження витребовувалися до Фастівського відділення поліції Васильківського УП ГУНП в Київській області, а потім знову були повернуті до відділення поліції на станції Фастів Васильківського ВП ГУНП в Київській області.

Між тим, з долучених прокурором в суді апеляційної інстанції документів вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 02.08.2019 звернувся із заявою про злочин до відділення поліції на станції Фастів Васильківського ВП ГУНП в Київській області (т.1 а.с.242), відомості про який 03.08.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с.241). Фастівським відділенням поліції Васильківського ВП ГУНП в Київській області вказане кримінальне провадження ніколи не витребовувалося, а лише було зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі Інформаційний портал Національної поліції України (журналі єдиного обліку) на підставі повідомлення по лінії 102 оперуповноваженого по станції Фастів (т.1 а.с.243).

Документи, якими підтверджуються повноваження слідчих та прокурорів у цьому кримінальному провадженні, а саме, постанова про доручення провадження досудового розслідування групі слідчих від 03.08.2019, постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 03.08.2019, а також повідомлення слідчого керівнику прокуратури про початок досудового розслідування, також доводять, що досудове розслідування весь час здійснювалося слідчими СВ відділення поліції на станції Фастів Васильківського ВП ГУНП в Київській області (т.1 а.с.244, 245, 246). Як пояснив прокурор у судовому засіданні, будь-яких документів, які б розмежовували повноваження слідчих відділення поліції на станції Фастів Васильківського ВП ГУНП в Київській області та Фастівського відділення поліції Васильківського ВП ГУНП в Київській області залежно від території чи предмету, не існує. Враховуючи те, що обидва ці органи досудового розслідування розташовані у м. Фастові, де і було вчинено кримінальне правопорушення, підстав вважати, що досудове розслідування здійснювалося з порушенням правил підслідності і, відповідно, визнавати всі докази недопустимими, колегія суддів не вбачає.

Посилання ОСОБА_6 на те, що він визнавав вину, будучи наляканий слідчим, яка є знайомою потерпілого, застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і що слідчий погрожував свідкам, є непереконливими, і колегія суддів розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєні ним дії.

Незважаючи на те, що запобіжний захід йому ніколи не обирався, обвинувачений визнав вину та дав відповідні показання в судовому засіданні 06.11.2019 на початку судового розгляду, який розпочинався під головуванням судді ОСОБА_13 , а після заміни судді продовжувався на підставі ухвали суду від 05.03.2020 про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно відповідні процесуальні дії, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, відповідно до положень ч.2 ст.319 КПК України.

Не повідомляли про такі дії слідчого і жоден зі свідків, тим більше, що неповнолітні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_12 допитувалися в присутності законних представників.

На користь того, що потерпілий ОСОБА_7 не бажав притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, свідчить і те, що він звернувся до органу досудового розслідування із заявою про вчинене кримінальне правопорушення 02.08.2019, коли не досяг з обвинуваченим порозуміння стосовно відшкодування завданої йому шкоди. Те, що потерпілий намагався врегулювати питання відшкодування матеріальної шкоди до звернення до правоохоронних органів і телефонував йому, ОСОБА_6 , підтвердив, а невжиття заходів з відшкодуванням збитків пояснив відсутністю коштів як на придбання нового мотоциклу, так і на придбання запчастин на суму 1 000 гривень, в межах якої він визнав позовні вимоги.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Твердження обвинуваченого про необґрунтованість вироку в частині рішення про цивільний позов є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий звернувся з цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь 10 750 гривень, яка складається з вартості запчастин (двигуна, переднього амортизатора, захисної дуги, блока ручки, центральної підніжки) в сумі 7 630 гривень та вартості ремонтних робіт в сумі 3 120 гривень.

Задовольняючи позов потерпілого, суд правильно взяв до уваги надані потерпілим документи на підтвердження понесених ним витрат, якими є копії рахунку-фактури, наряду замовлення, товарного чеку, акту здачі-прийняття виконаних робіт (т.1 а.с.37-38, 41-41), а також показання потерпілого в тій частині, що, крім видимих пошкоджень, в мотоциклі був виведений з ладу двигун. Всупереч доводам ОСОБА_6 мотоцикл Musstang МТ 110-2 д/н НОМЕР_1 зареєстрований у встановленому законом порядку 18.07.2019, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.125), і свідчить, що на час вчинення кримінального правопорушення транспортний засіб був майже новий.

Дійсно, відповідно до даних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які є відкритими, ТОВ Виробничий комплекс Автотранспортник за видом діяльності відповідно до КВЕД 45.20 (класифікації видів економічної діяльності) має право здійснювати технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, у той час як ремонт мотоциклів відноситься до КВЕД 45.40. Однак невнесення відповідної інформації до видів діяльності юридичної особи в реєстрі не спростовує ту обставину, що потерпілий сплатив їй за ремонт мотоцикла 3 120 гривень, і що цей ремонт був виконаний.

Що стосується доводів прокурорів, що суд не дотримав загальних засад призначення покарання і призначив ОСОБА_6 покарання, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.289 КК України, то вони є обґрунтованими.

Згідно з п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Санкцією ч.1 ст.289 КК України в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також в редакції Закону № 875-IX від 03.09.2020, яка діяла на час ухвалення вироку, передбачено, серед інших, покарання у виді обмеження волі на строк від 3 до 5 років.

Однак всупереч цим вимогам закону суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, тобто на строк, менший ніж встановлений відповідною санкцією.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а так само невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є підставами для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_6 вчинив умисний нетяжкий злочин, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, його незадовільний матеріальний стан, про що свідчить відсутність доказів працевлаштування та відмова відшкодувати потерпілому збитки через відсутність коштів.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів призначає ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах відповідної санкції, але з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та особи винного, зважаючи на його молодий вік та приймаючи до уваги дані в досудовій доповіді про середній ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та можливість виправлення без відбування покарання за умови корекції поведінки та постановки на облік, вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Отже, апеляційна скарга прокурора задовольняється в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.289 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 /один/ рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3