ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№610/297/15 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1023/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Ухвалою судді-доповідача від 27 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 .

У своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що має постійне місце проживання, за яким офіційно зареєстрований та за цією ж адресою мешкають його батьки. Також указав, що заперечень з приводу вироку, за яким його засуджено, не має і вважає його справедливим.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_6 , який просив клопотання задовольнити, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку, суд зобов`язаний прийняти рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і запобіжний захід, до набрання вироком законної сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою був залишений до набрання вироком суду законної сили.

Згідно з вимогами ст.377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Згідно зі ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Як вбачається з вироку суду, підставою для залишення ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили стало призначення покарання у виді позбавлення волі.

Одночасно слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться під вартою з 17 липня 2013 року і відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) останньому зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 липня 2013 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

З урахуванням викладеного, на підставі наявних у кримінальному провадженні даних, колегія суддів вбачає, що з урахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) строк покарання, який ОСОБА_7 відбув перевищує строк основного покарання, який був призначений вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2020 року, а тому призначення покарання у виді позбавлення волі на даний час не є беззаперечною підставою для залишення обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому слід зазначити, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не оскаржується, в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 , поданої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , ставиться питання про покращення становища обвинуваченої ОСОБА_8 .

На даний час апеляційне провадження за цим кримінальним провадженням не закінчено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що подальше застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоречним та таким, що не відповідає меті та підставам застосування запобіжного заходу, оскільки більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де офіційно зареєстрований та має намір проживати разом з батьками, має ряд хронічних захворювань.

Таким чином, на даний час підстав для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, а тому його клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 195, 202, 331, 377, 405 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у період часу з 22 години до 06 години наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_7 :

- носити електронний засіб контролю;

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу суду;

- докласти зусиль до пошуку роботи.

Встановити строк дії ухвали два місяці, тобто до 15 травня 2021 року.

Виконання ухвали покласти на Олександрівський ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника групи прокурорів в цьому кримінальному провадженні.

У зв`язку зі зміною запобіжного заходу, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Головуючий -

Судді: