ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1325/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №315/970/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гуляйполе, не одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні передбачених ч.2 ст.289 КК України кримінальних правопорушень,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року продовжено строк застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 липня 2021 року включно.
В апеляційній скарзі обвинувачений просив вказану ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначав, що прокурор належним чином не обґрунтував наявність вказаних ризиків. Посилання на тяжкість інкримінованого злочину та суворість покарання за нього безпідставні та незаконні, оскільки провину обвинуваченого в його скоєнні ще не доведено. До застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою він належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки. Також, судом не враховано наявність в обвинуваченого постійного місця проживання та реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкає разом зі своїми батьками. Підкреслює, що наявність судимостей в минулому не можуть вказувати на намір скоювати злочини в майбутньому. Також обвинувачений звертає увагу апеляційного суду на довготривалий розгляд кримінального провадження та відсутність в СІЗО належних умов перебування. Вважає, що продовжуючи йому термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою районний суд порушує фундаментальні положення Конституції України, що обвинуваченим сприймається як тривале катування.

Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Однак, обвинувачений наполягав на апеляційному розгляді за відсутності його захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що в провадженні Пологівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні передбаченого ч.2 ст.289 КК кримінального правопорушення.

Ухвалою від 24 травня 2021 року ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначено можливість внесення застави та її розмір.

Суд, в оскаржуваній ухвалі вказує на те, що передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризики не зменшились та не перестали існувати.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років з можливістю конфіскації майна. Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Крім того, з представлених матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, проте це не змусило обвинуваченого стати на шлях виправлення, і він знову обвинувачується у вчиненні злочину.

Сукупність даних обставин на переконання судової колегії свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення нових кримінальних правопорушень, цілком підтверджує наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК.

А тому, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_6 перебувати на волі.

Отже, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, його характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, районний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, доводи обвинуваченого про те, що прокурор не зазначив якими доказами підтверджуються ризики, на які він посилався, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки прокурор належним чином мотивував своє клопотання та навів обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у статті 177 КПК.

Доводи обвинуваченого з приводу наявності в нього місця проживання та реєстрації не є гарантією відсутності у останнього наміру переховуватися від суду та не може бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Стосовно тези обвинуваченого щодо тривалості розгляду провадження та його перебування під вартою слід зазначити, що в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З урахуванням зазначеного, та за відсутності відомостей про штучне затягування розгляду кримінального провадження районним судом чи стороною обвинувачення, колегія суддів не вбачає в цьому підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що на час апеляційного розгляду строк дії оскаржуваної ухвали закінчився, а обвинувачений тримається під вартою на підставі ухвали районного суду від 16.07.2021 року.

Отже колегія суддів, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, матеріали провадження, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 26.07.2021 Справа № 315/970/19