ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000466 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тростянка Балашовського району Саратовської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, раніше судимого вироком Маневицького районного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання із встановленням іспитового строку терміном на 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

26.06.2018 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.26.06.2018 року між ОСОБА_5 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, строком на три роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 року № 146 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду командира гармати 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 .
Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період функціонування органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, органів місцевого самоврядування, органів управління у справах цивільної оборони і сил цивільної оборони, а також галузей національної економіки, підприємств, установ та організацій, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указів Президента України від 01.03.2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст. 1 Закону України Про оборону України діє особливий період.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Однак, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, о 08 год. 00 хв. 29.08.2018 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_2 .
У період з 08.00 год. 29.08.2018 року по 18.05.2019 року ОСОБА_5 усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і перебуває на військовій службі за контрактом, до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 без поважних причин не з`являвся та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .
18.05.2019 року ОСОБА_5 добровільно прибув до військової прокуратури Луцького гарнізону (м. Луцьк, вул. Стрілецька, 2) чим припинив вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, вказав, що у зв`язку з сімейними обставинами та без поважних причин був відсутнім за місцем несення служби з 29.08.2018 року по 18.05.2019 року. Надалі добровільно повернувся за викликом до військової прокуратури. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його як особу.

Таким чином, дослідивши матеріали даного кримінального провадження, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких злочинів у відповідності до положень статті 12 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, але на даний час проживає спільно зі своєю дружиною та двома неповнолітніми дітьми, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
При встановленні розміру покарання обвинуваченому суд також враховує його суб`єктивне відношення до вчиненого, а саме те, що у вчиненні кримінальних правопорушень він покаявся, усвідомив наслідки вчиненого.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності. Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання із встановленням іспитового строку терміном на 3 роки. На даний час іспитовий строк не завершився, у зв`язку з цим ОСОБА_5 є судимий.
Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив інкримінований йому вданій справі злочин до ухвалення вироку Маневицьким районним судом Волинської області від 21 листопада 2019 року, покарання призначається за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів.
За матеріалами складеної Маневицьким районним відділом філії державної установи «Центр пробації» в Волинській області досудової доповіді у справі від 08 жовтня 2020 року, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки ОСОБА_5 для суспільства оцінюється як середній. Встановлено, що ОСОБА_5 офіційно розлучений, але на даний час проживає спільно зі своєю колишньою дружиною та дітьми, перебуває із ними у хороших стосунках. Має намір в майбутньому змінювати свою поведінку та спосіб життя в позитивному напрямку, працювати, виховувати дітей, вести законослухняний спосіб життя. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, спосіб його життя та побут, історію правопорушень та ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить небезпеки

Беручи до уваги викладене, враховуючи всі пом`якшуючі обставини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку сторони публічного обвинувачення та сторони захисту, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, стан сім`ї, відношення до вчиненого, тяжкість злочину згідно ст.12 КК України, а разом з тим із врахуванням попередньої судимості ОСОБА_5 , яка не знята та не погашена у встановленому законом порядку, суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому суд вважає що достатнім та необхідним для його виправлення та перевиховання буде призначення покарання в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі.
Однак, при призначенні покарання суд виходить і з положень ст.50 КК України, яка передбачає, що покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених. А можливість виправлення існує і про це свідчить ставлення самого обвинуваченого до скоєного та його поведінка після цього, оскільки він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, після його вчинення змінив свій спосіб життя, повернув сім`ю, бере активну участь у вихованні своїх дітей, що також підтверджено матеріалами складеної щодо обвинуваченого досудової доповіді.
Вказані обставини дають підстави вважати про відсутність будь-яких перешкод, які б не давали можливості обвинуваченому вести гідний спосіб життя, не вчиняючи нових кримінальних правопорушень.
Таким чином із врахуванням відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, наявності кількох обставин, які його пом`якшують, що свідчить також про істотне зниження суспільної небезпеки вчиненого та особи обвинуваченого; відсутність тяжких наслідків від вчиненого, суд вбачає підстави для застосування ст.75 КК України.
Обране обвинуваченому таке покарання, за переконанням суду, є необхідне й достатнє для його можливого виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, буде відповідати цілям покарання.
Особі, щодо якої було застосовано звільнення від покарання з іспитовим строком, і яка вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком, суд призначає остаточне покарання згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України, а також має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням (правова позиція Об`єднаної палати ККС ВС у справі № 199/1496/17, постанова від 23 вересня 2019 року).

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.65, 75, 76 КК України, 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Маневицького районного суду Волинської області від 21 листопада 2019 року, більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язатиОСОБА_5 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) після звільнення з військової служби працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_5 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини, а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий /-/ підпис

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1