ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/6454/18 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2113/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю :

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.06.2021 року без визначення розміру застави.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник посилається на те, що наявність ризиків не обгрунтована судом, вони не підтверджені доказами, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутні докази впливу на свідків, має постійне місце проживання, де мешкає з матір`ю, брав участь у забезпеченні національної безпеки та оборони України. Судом не вмотивовано рішення про обрання запобіжного заходу без визначення застави.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке відповідно санкції статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого групою осіб, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Крім того, про наявність ризику переховування свідчить зміст оскаржуваної ухвали, відповідно до якої до обвинуваченого ухвалою суду від 22.03.2019 року було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, ухвалою від 04.06.2019 року матеріали щодо ОСОБА_7 виділені в окреме провадження та обвинуваченого оголошено в розшук. Відповідно до клопотання прокурора ОСОБА_7 за адресою місця проживання не мешкав тривалий час. Враховуючи, що запобіжний захід обрано в підготовчому судовому засіданні, відповідно показання учасників суд не сприймав безпосередньо, а тому є достатні підстави вважати, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суду не надано доказів того, що обвинувачений має законні джерела заробітку, а з огляду на те, що вчинений злочин є корисливим не виключена можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Даних, які б вказували на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 за місцем мешкання, осіб на утриманні, місця роботи, суду не надано. Доводи захисника про те, що обвинувачений має місце проживання, де мешкає з матір`ю, яка має інвалідність не є достатніми для застосування до нього іншого запобіжного заходу. З огляду на зазначене апеляційні доводи захисника не спростовують обгрунтованості висновків суду першої інстанції. Підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який ним раніше вже був порушений, колегія суддів не вбачає.

Щодо посилання захисника на відсутність обгрунтування в судовому рішенні підстав для невизначення застави слід вказати, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення не застосування судом застави як альтернативного запобіжного заходу не є безпідставними.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді