Провадження № 11-кп/824/3538/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_6
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Так, 04 вересня 2019 року приблизно о 10 годині 48 хвилин, у ОСОБА_6 , який перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час знаходилась потерпіла ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , та розуміючи, що його дії носять відкритий характер для оточуючих, обравши об`єктом злочинного посягання майно потерпілої, а саме мобільний телефон, який знаходився у неї в руці, вихопив його. В подальшому ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 3000 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок суворості, адвокат ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст. 75 КК України.
Апелянт звертає увагу на те, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 є визнання вини в повному обсязі, активне сприяння слідству у розкритті злочину та щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Вказує, що ОСОБА_6 має непогашену судимість, але за місцем проживання та роботи характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки, неофіційну постійну роботу на будівництві, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.
Крім того, апелянт зазначає, що наявність незнятої та непогашеної попередньої судимості не може бути перепоною для звільнення такої особи від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, апелянт вважає, що з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин та даних, що характеризують особу обвинуваченого, було б доцільно застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, є правильною.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, щопом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, особу винного, який неодружений, офіційно не працює, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, також врахував його вік та стан здоров`я, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, тобто всі ті обставини, на неврахування яких посилається в своїй апеляційній скарзі і захисник ОСОБА_7 .

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду й інші доводи захисника ОСОБА_7 щодо несправедливості призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання через суворість, зокрема наявність стійких соціальних зв`язків, оскільки вони нічим не підтверджені та не можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання.
Звертає на себе увагу той факт, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за аналогічний злочин, знову вчинив тяжкий злочин, тобто висновків з попередньої судимості для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Зазначені обставини свідчать про схильність ОСОБА_6 до скоєння злочинів та виключають можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 186 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також безпідставність доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 з приводу суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яка задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4