ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2374/20 Справа № 206/2568/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,
про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про застосування щодо нього умовно дострокового звільнення. Так, суд вказав, що хоча засуджений і має позитивну характеристику, й 7 заохочень, стягнень не має, однак сама по собі наявність заохочень не може бути безсумнівним підтвердженням виправлення ОСОБА_5 , оскільки виправлення особи повинно бути за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджують того, що він повністю став на шлях виправлення, та така поведінка засудженого не може бути единою підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка ОСОБА_5 зазнає позитивних змін та на цей час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном. Окрім того, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, раніше неоднарозово судимий за корисливі злочини та злочини у сфері обігу наркотичних засобів, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки, тому дійшов висновку, що ОСОБА_5 на цей час не довів своє виправлення та не може бути звільнений умовно-достроково.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання.

Вимоги скарги засуджений обґрунтовує незаконністю та необгрунтованістю судового рішення, через невідповідність висновків суду фактичним матеріалам провадження та порушенням норм кримінального права. На думку засудженого, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що за час відбування покарання він був працевлаштований, працював за що мав 7 заохочень, не має стягнень, не порушував режиму тримання в установі, приймає участь в благоустрої установи та виховних роботах, де проявляє ініціативу, ввічливий в спілкуванні з працівниками установи. Разом з цим, засуджений вказує, що він став на шлях виправлення, вину у скоєнному визнав повністю, хворіє на ВІЛ-інфекцію, тому оскаржуванна ухвала підлягає скасуванню, а його клопотання задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних праопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого про застосування до нього положень ст. 81 КК України, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2017, яким його засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст. 70, 71КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

Початок строку відбування покарання 26.01.2017, кінець строку- 11.02.2022.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017, ОСОБА_5 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього ув`язнення за період з 26.01.2017 по 26.02.2017.

24.09.2019 ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 замінено невідбуту частину призначеного покарання, а саме 2 роки 6 місяців 1 день у виді позбавлення волі на обмеження волі, згідно з вимогами ст. 82 КК України.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого, суд врахував, що засуджений за час відбування покарання у «УВП (№ 4)» м. Дніпро характеризувався позитивно, вимоги відбування покарання та правила внутрішнього розпорядку виконує, має 7 заохочень, стягнень не має, залучається до робіт з благоустрою відділення соціально-психологічної служби та установи, до праці ставиться добре, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації, ввічливий, тактовний, утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі та в програмі диференційованого виховного впливу «Повернення», підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, за характером спокійний, врівноважений, а також, те, що 22.04.2020 комісією установи відмовлено у застосуванні щодо нього положень ст. 81 КК України.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.

Доводи засудженого, про ненадання судом належної оцінки його особі, зокрема тому, що за час відбування покарання він був працевлаштований, працював за що мав 7 заохочень, не має стягнень, не порушував режиму тримання в установі, приймає участь в благоустрої установи та виховних роботах, де проявляє ініціативу, ввічливий в спілкуванні з працівниками установи, колегія суддів розцінює як необгрунтовані. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.

Щодо посилання засудженого, на те що він підлягає звільненню від відбування покарання за хворобою, апеляційний суд вважає на цьому етапі таким що не може бути задоволеним, оскільки застосування ст. 84 КК України щодо звільнення особи від покарання за хворобою, здійснюється на підставі окремого клопотання та в іншій процесуальній формі, з відповідним висновком лікарів, та такого висновку суду надано не було.

Отже, вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 хоча і має 7 заохочень, однак сама по собі наявність заохочень не може свідчити про виправлення засудженого, та вважає, що поведінка засудженого не є сталою, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення ставленням до праці й не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягають, а ухвала є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4