ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2382/20 Справа № 184/2596/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року клопотання прокурора було задоволено та продовжено ОСОБА_7 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду, але не більше двох місяців, тобто до 21 серпня 2020 року. В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що на даний час продовжуть існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, що підтверджується тим, що після вчинення злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, він виїхав з м. Покров, та до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, оскільки йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років; продовжувати злочинну діяльність, впливати на потерпілу, свідків. Також судом було враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, репутація обвинуваченого, а саме відсутність доказів існування у нього законного джерела доходу та роботи, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, будучи у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначаючи, що розгляд продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було проведено без його участі.
- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що клопотання прокурора ґрунтується на припущеннях, не підтверджених доказами, а обвинувачення є необґрунтованим. При розгляді клопотання суд лише обмежився переліком законодавчих підстав, що є підставою для продовження терміну тримання під вартою, без встановлення їх наявності та обґрунтованості.
Також зазначає, що прокурор не надав суду доказів того, що ризики дійсно існують.
Вважає, що ризик переховування від правосуддя спростовується тим, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання в м. Дніпрі та стійкі соціальні зв`язки, оскільки він перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_10 на протязі 10 років і до затримання вони разом проживали за адресою АДРЕСА_1 . Власником зазначеного житла є ОСОБА_10 та її мати в рівних частках. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 мають на утриманні двох спільних малолітніх дітей. Крім того ОСОБА_7 допомагає своїй дружині виховувати двох дітей від попереднього шлюбу. Крім того, до затримання ОСОБА_7 мав постійне місце роботи, працював і забезпечував свою родину матеріально, тому у ОСОБА_7 немає підстав для переховування від правосуддя.
Також, на думку захисника, потерпіла ОСОБА_11 не була очевидцем події і про обставини побиття ОСОБА_12 , їй нічого не відомо, тому у ОСОБА_7 немає підстав для незаконного впливу на потерпілу.
Звертає увагу апелянт і на те, що у ОСОБА_7 немає підстав для незаконного впливу на свідків, оскільки всі вони вже були допитані слідчим під час досудового розслідування справи та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, до того ж, усі свідки обвинувачення не були очевидцями побиття ОСОБА_12 .
Крім того, вказує, що прокурор не надав суду будь-які документальні докази того, що ОСОБА_7 підозрюється або обвинувачується в будь-якому іншому злочині, тому ризик вчинення іншого злочину є надуманим та безпідставним.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим відділом Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000799, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.11.2019 року щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 22 червня 2020 року, було заявлене клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК Україниметою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність заявлених прокурором ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання вказаних ризиків, з урахуванням стадії судового розгляду та оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, заявлені ризики є реальними, продовжують існувати і для їх запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і посилання обвинуваченого на те, що розгляд клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було проведено без його присутності, оскільки, як убачається з наданих матеріалів, судове засідання Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 22 червня 2020 року, під час якого розглядалося дане клопотання прокурора, було проведено за участі прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, а отже доводи обвинуваченого в цій частині є неспроможними.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4