Справа № 369/6165/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2549/2020 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 1,5,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) днів. Починаючи з 04 червня 2020 року до 03 серпня 2020 року включно.
Рішення суду мотивоване наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме необхідності запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду та впливати на потерпілих та свідків, на даній стадії процесу, а також враховуючи висновок суду про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того наявний ризик переховуватися останнім від суду, оскільки ОСОБА_6 здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме в цьому кримінальному провадженні. Окрім того, під час розгляду провадження з`ясовано, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави, що є ризиком спроби переховуватись від суду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001037.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що усупереч вимогам ст.370 КПК України ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року є незаконною, оскільки ухвалена без додержання вимог щодо кримінального провадження, зокрема ст.ст. 177, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України та практики ЄСПЛ, необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до закону, а також є невмотивованою.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_6 тримається під вартою понад строк, передбачений п.2 ч.3 ст.197 КПК України та має бути негайно звільнений. Також, не враховано стан здоров`я обвинуваченого та документи, які підтверджують, що такий стан здоров`я не задовільний та тримання ОСОБА_6 в ІТТ ГУ НП у м. Києві завдає йому страждань у зв`язку із відсутністю там умов для надання відповідного лікування. Документи з цього приводу стороною захисту неодноразово надавались суду та містяться в матеріалах справи.
Крім того, судом першої інстанції не наведено відповідних мотивів прийняття ухвали від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою. Фактично, судом, як і в попередній ухвалі йде лише посилання на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, здійснив втечу з-під варти, перебував у розшуку та є громадянином Канади. Іншим аргументів судом не наведено. При цьому, суд у ствердній формі в ухвалі зазначає, що ОСОБА_6 вчинив втечу з-під варти при відсутності будь-якого вироку, який набрав законної сили, чим порушує презумпцію невинуватості щодо ОСОБА_6 , яка передбачена ст.17 КПК України. Тобто фактично покладає в основу ризика недоведений факт. Також суд безпідставно не врахував доводи сторони захисту щодо незаконності розшуку ОСОБА_6 та безпідставності посилання на ризик у зв`язку із наявністю у ОСОБА_6 громадянства Канади.
На думку захисника, наведені обставини свідчать про те, що судом допускаються чисельні порушення прав та свобод ОСОБА_6 та у нього фактично немає захисту від свавілля, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою. При цьому, тримання ОСОБА_6 під вартою здійснюється в ІТТ ГУ НП в м. Києві де немає належних умов для його тримання та порушуються його права, які передбачені ЗУ «Про попереднє ув`язненні».
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення представника потерпілих ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
пояснення прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Так, за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст.177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться ОСОБА_6 у вину, та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, та може перешкоджати іншим чином судовому провадженню; враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційній скарзі захисник.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч.1 ст.178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Крім того, 21 липня 2020 року судом першої інстанції була винесена ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, починаючи з 22 липня 2020 року по 19 вересня 2020 року. Тобто, на день розгляду даної справи судом апеляційної інстанції ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з неможливістю скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4