Справа № 204/6140/20
Провадження № 1-в/204/1160/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника установи ОСОБА_4

інша особа ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новомосковська, громадянина України, вироком Петриківського районного суду Дніпропетровська області від 02.09.2015 його було засуджено за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2015, остаточно призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі

щодо звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України

ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що вину він визнав, щиро кається, вважає, що на даний час від виправився. Зазначив, що на даний час він не працює, оскільки в ДУВП він перебуває на лікуванні.

Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив вирішити клопотання на розсуд суду. Зазначив, що ОСОБА_6 з 27.09.2017 перебуває в лікарні при ДУВП на лікуванні. За період перебування характеризується добре. Дисциплінарні стягнення не застосовувались. Непрацевлаштований з незалежних від нього обставин, приймає активну участь у будівництві храмів на території ДУВП №4, доглядає за тяжко хворими.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки мав багато стягнень.
В судовому засіданні в якості іншої особи ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_6 відразу після прибуття до установи був залучений до участі у програмі соціальної адаптації. За час проходження програми зарекомендував себе з позитивного боку, допомагає в облаштуванні храму, доглядає за хворими. На підтвердження долучив характеристики, надані директором БО «Центр соціальної адаптації Преображення» та керівником відділу пастирської опіки пенетенціаронї системи Дніпровської єпархії УПЦ.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває в ДУВП №4 (з 27.09.2017), даних коли він буде етапований до установи виконання покарання немає, тому фактично щодо нього в межах ДУВП №4 виконується вирок, у зв`язку з чим заява засудженого ОСОБА_6 підлягає розгляду в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2015 ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст. 308, ч.1 ст.307 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначений вирок набрав законної сили 14.03.2015.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2015 ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2015, остаточно призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно з розпорядженням зазначений вирок набрав законної сили 06.10.2015.

Початок строку відбування покарання 20.09.2014.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 29.09.2020 засуджений ОСОБА_6 відбув більше трьох чвертей призначеного йому покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_6 з 27.09.2017 перебуває на лікуванні в Центрі охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України в Дніпропетровській та Донецькій областях при ДУВП №4. За період перебування характеризується добре. Дисциплінарні стягнення не застосовувались. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, виконує їх законні вимоги. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. Не працевлаштований від незалежних від нього причин, але доглядав за тяжко хворими, приймав активну участь у будівництві храмів на території ДУВП №4. відбуває покарання у складі господарчої обслуги ДУВП №4.
Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженого, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджений за час перебування в установі ДУВП №4 (з 27.09.2017) характеризується добре, проте за час відбування покарання в інших установах допускав порушення режиму, за що мав вісім стягнень, які хоч і погашені за плином часу, проте, на переконання суду, свідчать про відсутність сумлінної поведінки засудженого.

Вирішуючи питання про виправлення засудженого, суд зазначає, що хоча на даний час засуджений характеризується добре, має заохочення, проте останнє за часом стягнення було накладено 06.04.2017, та враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, на переконання суду не пройшло достатньо часу для підтвердження того, що засуджений виправився, це може свідчить лише проте, що засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, виконуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2, приділивши особливу увагу не лише поясненням засудженого, а ще й поясненням представника органу, який відає виконанням покарання, враховуючи наявність порушень режиму суд не вбачає виправлення засудженого, підтвердженого сумлінною поведінкою, а тому не знаходить підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1