Справа № 344/1779/20
Провадження № 11-кп/4808/367/20
Категорія ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003347 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 липня 2020 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коршів Коломийського району Івано-Франківської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 . На підставі ст. 49 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, - залишено без розгляду, а потерпілому роз`яснено, що він вправі звернутись до суду з таким позовом виключно в порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2014 року близько 21год. 30хв. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «PEUGEOT 405» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався лівою крайньою смугою дорожнього руху по вул. Бандери зі сторони вул. Сахарова в напрямку вул. Незалежності в м. Івано-Франківськ. В цей час проїзну ділянку дороги вул. Бандери в м. Івано-Франківськ поза межами пішохідного переходу розпочав перетинати ОСОБА_10 , який рухався справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля. Надалі ОСОБА_10 зупинився неподалік подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3, очікуючи проїзду транспортних засобів.

Водій ОСОБА_8 , проявивши неуважність, маючи об`єктивну можливість бачити, що проїзну частину дороги перетинає пішохід, продовжив рух, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам, внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_10 . При цьому водій ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3 б) відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 12.2 згідно з яким у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п. 12.3, в якому зазначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Внаслідок порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта № 752/60/868/14-2Д від 12.11.2015 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки та її органів з множинними переломами ребер зліва, забою лівої легені, ускладненої малим лівобічним гемотораксом, дихальною недостатністю І-ІІ ступеня, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 №2617-VIII ст. 49, ч.1 ст.286 КК України викладено в новій редакції. При цьому, суд в описовій частині ухвали про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 послався на ст. 49 та ч.1 ст. 286 КК України в редакції, що набрала чинності з 01.07.2020 року, проте на час вчинення злочину діяла попередня редакція цих статей.

Просив змінити ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13.07.2020 року, зокрема, в описовій частині ухвали абзаци одинадцятий та дванадцятий змінити із посиланням на ст. 49 та ч.1 ст. 286 КК України в редакції до 01.07.2020, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_10 просив скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2020 року і повернути справу на новий розгляд в суд першої інстанції в іншому складі суду.

В доводах апеляційної скарги потерпілий посилається на те, що під час досудового розслідування слідчими було порушено вимоги ч.2 ст.9 КК України щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Зокрема, ніде не згадано про факт вживання ОСОБА_8 перед поїздкою, що закінчилася ДТП, канабіноїдів, зафіксований у висновку №348 від 23.10.2014 року Івано-Франківського наркологічного диспансеру. Крім того, звертає увагу на порушення, встановлених ст. 219 КПК України, строків досудового розслідування, оскільки дане кримінальне провадження розслідувалося аж 5 років 4 місяці. Також вказує на порушення вимог ч.3 ст. 286 КПК України, так як перед направленням до суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, прокурор не ознайомлював його (потерпілого) з цим клопотанням та не з`ясовував його думку щодо можливості звільнення. Зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 ст. 49 КК України, оскільки не вироком, а ухвалою звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності. Вважає, що суд повинен був в будь-якому разі розглянути його позови та клопотання і дати їм правову оцінку.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілий ОСОБА_10 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг потерпілого та прокурора;

- прокурор ОСОБА_7 , не підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в даному кримінальному провадженні вказані вимоги закону були дотримані.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення щодо закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Розділом ІХ КК України, до них в тому числі належить звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що мав місце 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є нетяжким злочином, оскільки санкція цієї статті передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, станом на 13 липня 2020 року строки притягнення до кримінальної відповідальності сплинули. У зв`язку з цим, під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом було з`ясовано думку прокурора, потерпілого та його представника щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності. Також судом було перевірено відповідно до вимог статті 49 КК України перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за інкримінований йому злочин.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

При цьому, стаття 49 КК України не передбачає наявність згоди потерпілого як обов`язкової умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд приймає до уваги лише тяжкість вчиненого злочину, строк його вчинення та відсутність підстав для зупинення чи перерви перебігу давності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 року (справа № 730/67/16-к).

Саме сплив встановленого законом строку з моменту вчинення кримінального правопорушення виступає умовою притягнення особи до кримінальної відповідальності, а у разі закінчення строку давності до моменту набрання чинності обвинувального вироку суду особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Сплив строків давності є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи позицію обвинуваченого, який клопотав про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язаний був невідкладно розглянути таке клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 підлягав звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закриттю.

При цьому, колегія суддів зауважує, що з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності звернувся обвинувачений, а тому доводи потерпілого про порушення вимог ч. 2, 3 ст. 286 КПК України є неспроможними, оскільки вказані вимоги закону стосуються звернення з таким клопотанням прокурора.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи потерпілого щодо безпідставно тривалого строку проведення досудового розслідування та враховуючи правову та фактичну складність розслідування кримінального провадження, вважає, що органом досудового розслідування було допущено грубе порушення розумних строків розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що під час розслідування кримінального правопорушення було допущено грубе порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Разом з тим, доводи потерпілого щодо навмисного затягування досудового розслідування кримінального провадження органом досудового розслідування та порушення розумних строків досудового розслідування кримінального правопорушення не впливають на правильність вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності при наявності її клопотання про таке звільнення та правових підстав, передбачених ст. 49 КК України.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням кримінального процесуального закону. Колегія суддів звертає увагу на те, що національне законодавство надає можливість у разі тривалого розслідування кримінального провадження, або у разі бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, оскаржити його дії у передбачений законом спосіб. Діючим законодавством передбачено, що учасники судового провадження користуються наданим їм правом вільно та на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що суд неповно розглянув кримінальне провадження, не дослідив докази, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки в даному випадку предметом розгляду було клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності, а не розгляд провадження по суті.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілого про необхідність дослідження в судовому засіданні апеляційної інстанції доказів, які були отримані в ході проведення досудового розслідування з метою надання їм певної оцінки та встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було встановлено, що сторони не заперечують правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, що свідчить про відсутність правових підстав для їх дослідження.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілого про те, що судом першої не встановлено факт керування ОСОБА_8 транспортним засобом у стані наркотичного, оскільки таке твердження потерпілого виходить за межі висунутого йому обвинувачення, а відповідно до вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілого про необхідність дослідження доказів, які були отримані в ході досудового розслідування, оскільки останній не конкретизував ці докази, не вказав які саме обставини вони підтверджують, не мотивував необхідність їх дослідження та не довів наявність правових підстав, які передбачені ч.3 ст.404 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 року (справа № 730/67/16-к) за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність вищевказаних підстав для прийняття рішення про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Зокрема, у вищевказаному рішенні Верховного суду від 26.03.2020 року (справа № 730/67/16-к) звертається увага на те, що інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до принципу правової визначеності рішення судів повинні бути прогнозованими та передбачуваними, що забезпечується існуванням єдності судової практики, яку формує своїми рішеннями Верховний Суд.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілого про необхідність розгляду заявленого ним цивільного позову про відшкодування шкоди, яку було заподіяно внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Так, у зв`язку з тим, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягало закриттю, суд обґрунтовано, у відповідності до вимог діючого законодавства залишив цивільний позов без розгляду.

Закриття кримінального провадження через закінчення строків давності не позбавляє потерпілого права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про стягнення шкоди, заподіяної йому кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , яку не було підтримано прокурором, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора про зміну мотивувальної частини ухвали суду не містить переконливих та належним чином обґрунтованих доводів щодо необхідності її задоволення, оскільки апелянтом не заперечується наявність правових підстав для закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційних скаргах мотивів, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 липня 2020 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5