Справа №576/1721/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/449/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транспортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 23 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 25 січня 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці;

2) 15 серпня 2019 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ст. ст. 407 ч. 4; 75; 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням від відбування покарання протягом 1 року іспитового строку,

визнаний винуватим за ст. 289 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного покарання більш суворим покаранням призначеного за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 15 серпня 2019 року, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. ст. 75; 76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом 2 років іспитового строку та зобовязано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у розмірі 1256,08 грн.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачено у тому, що він 21 липня 2019 року, близько 11 год. 10 хв., перебуваючи біля двору будинку № 9 по пров. Лозовий у с. Полошки, Глухівського р ну, Сумської обл., вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом автомобілем марки «АЗЛК М 2140», реєстраційний № НОМЕР_1 , вартістю 11450 грн., з причепом марки «ПГ 02 Б», реєстраційний № НОМЕР_2 , вартістю 29934,50 грн., які належать ОСОБА_9 .

Діючи з корисливих мотивів та прямим умислом, ОСОБА_7 через незамкнені водійські двері проник до салону вказаного автомобіля марки «АЗЛК М 2140», реєстраційний № НОМЕР_1 , вартістю 11450 грн., з причепом марки «ПГ 02 Б», реєстраційний № НОМЕР_2 , вартістю 29934,50 грн., та, використовуючи ключ, що перебував в замку запалення, завів двигун автомобіля та поїхав на ньому в напрямку до м. Глухова.

У ході керування вказаним автмобілем ОСОБА_7 не впорався з керуванням у зв`язку з чим здійснив наїзд на дерев`яний паркан, пошкодивши автомобіль. Після цього ОСОБА_7 залишив автомобіль з причепом навпроти будинку № 3 по вул. Слобідська в с. Полошки, Глухівського р ну, Сумської обл.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 в якій прокурор, не оспорюючи висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненому та правильності юридичної кваліфікації його дій судом, ставить питання про скасування вироку в частині призначення судом покарання ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

На думку прокурора, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, допустив неправильне застосування ст. ст. 65; 70 ч. 4 КК України, як закону України про кримінальну відповідальність.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, всупереч вимогам ст. ст. 65 ч. 1 п. 2; 70 ч. 1; 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів помилково застосував принцип поглинення покарань, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку, за яким він був звільнений від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України. Прокурор вважає, що у даному разі кожен вирок необхідно виконувати самостійно.

Посилаючись на такі обставини, прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ст. 289 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки за цим вироком та за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 15 серпня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із звільненням від відбування покарання протягом 1 року іспитового строку на підставі ст. 75 КК України, які виконувати самостійно.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 в підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 про заперечення апеляційної скарги, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на законних підставах дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому та необхідність кваліфікації його дій за ст. 289 ч. 1 КК України.

Оскільки вказані висновки суду ніким з сторін кримінального провадження не оскаржуються, зокрема й прокурором у його апеляційній скарзі, то колегія суддів, здійснюючи апеляційний розгляд матеріалів в межах поданої апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не знаходить підстав для піддання сумніву законності вказаних висновків суду.

З цих же підстав, виходячи з вимог апеляційної скарги прокурора, відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для перевірки висновків суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ст. 289 ч. 1 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції ст. 70 ч. 4 КК України, як закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, то такі доводи колегія суддів знаходить не обґрунтованими.

Як судом першої інстанції, так і колегією суддів було встановлено, що 15 серпня 2019 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області відносно ОСОБА_7 був ухвалений вирок, яким ОСОБА_7 обвинувачено за ст. 407 ч. 4 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та, на підставі ст. ст. 75; 76 КК України, ОСОБА_7 було звільнено від відбування цього покарання з випробуванням протягом 1 року іспитового строку (а. п. 101 104).

Кримінальне правопорушення за яким ОСОБА_7 обвинувачується у цьому кримінальному провадженні вчинив 21 липня 2019 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 15 серпня 2019 року, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про необхідність призначення остаточного покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, відповідально до ст. 70 ч. 4 КК України.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів із вказівкою про самостійне виконання покарань призначених за цим вироком та вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 15 серпня 2019 року, оскільки самостійне виконання вироків порушує приписи ст. 70 ч. 4 КК України які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність, а саме ст. 70 ч. 1 КК України, встановив три альтернативних способи призначення покарання поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань і зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Кримінально правові норми, передбачені ст. ст. 70; 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ст. 70 ч. 4 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

При цьому, колегія суддів знаходить такими, що відповідають вимогам ст. 65 КК України, висновки суду про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання протягом іспитового строку, оскільки, як було встановлено судом, потерпілий не має претензій до обвинуваченого, а ОСОБА_7 щиро розкаюється у вчиненому правопорушенні та усвідомлює серйозність своїх наслідків, що є обставинами, які пом`якшують його покарання.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення вимог заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 , а отже й для зміни чи скасування ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 409; 413; 414; 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області, від 23 січня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4