ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2321/20 Справа № 331/4277/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001667 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - 28.01.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, 06.03.2017 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 червня 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що обвинувачений ймовірно вчинив два епізоди кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів, пов`язане із посяганням на життя та здоров`я потерпілих, а також на їх власність, із застосуванням насильств, що свідчить про значну суспільну небезпеку.
Перевіряючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд зазначив, що з огляду на відсутність даних про працевлаштування ОСОБА_6 до його ув`язнення, зважаючи на наявність двох епізодів злочинних дій, корисливий мотив злочину, а також з урахуванням двох судимостей обвинуваченого, а також ймовірне продовження злочинної діяльності через нетривалий період після звільнення з місць позбавлення волі, підтвердженим є ризик можливого продовження протиправної діяльності з метою отримання доходу.
З урахуванням відсутності міцних соціальних зв`язків, а саме власної родини та постійного місця роботи, а також тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду також є вірогідним.
Зазначені ризики не змінилися, при цьому суд врахував термін перебування обвинуваченого під вартою, який складає більше двох років, однак посилаючись на практику ЄСПЛ та врахувавши, що ризик можливого продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не буде дієвим та ефективним у данному кримінальному провадженні, у тому числі і цілодобовий домашній арешт.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання.
Посилається на недотримання прокурором вимог ст. 184 КПК України та порушення строку для ознайомлення, оскільки копію клопотання він вручив на початку судового засідання, а матеріали, які підтверджують заявлені ризики та виправдовують подальше тримання під вартою і взагалі не надав. Крім того, стороною обвинувачення не доведено неможливість запобігання заявленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що залишено поза увагою суду першої інстанції. Суд в обґрунтування свого рішення послався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте докази існування цих ризиків ніколи не були предметом дослідження, тому, на його думку, може бути порушений порядок, встановлений законом, для обмеження його конституційного права на свободу та особисту недоторканість. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що обвинувачений ніколи не переховувався від слідства, не перешкоджав встановленню істини по справі, що потерпілі та свідки в даному кримінальному провадженні вже допитані, а в разі зміни їх показів вони будуть притягнуті до відповідальності, відсутні в матеріалах справи фактичні дані, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити його належної процесуальної поведінки, враховуючи наявність в нього постійного місця проживання, на утриманні хворої матері, яка є інвалідом, та малолітньої дитини, а також те, що він не вживає наркотичних засобів і не підтримує соціальних зв`язків негативного характеру.
Крім того, судом не встановлювалась наявність обґрунтованої підозри / обвинувачення у вчиненні ним інкримінованого правопорушення, а в ухвалі наведені формальні підстави для тримання під вартою, які не змінюються з початку кримінального провадження, а також відсутній аналіз актуальності ризиків. При цьому, взагалі судом не оцінена розумність строку тримання обвинуваченого під вартою, яка становить 2 роки 11 місяців, а з урахування Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року цей строк складає вже 5 років 10 місяців. Вважає, що судом першої інстанції були істотно порушені вимоги КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ в частині обрання йому запобіжного заходу, що є підставою для скасування ухвали суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт № 0001667 від 31.05.2017 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 02.06.2017 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 28.04.2020 року було заявлено клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду та продовжити кримінальне правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи не має, а також обставини кримінального правопорушення відповідно до обвинувального акта, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох епізодів кримінального правопорушення, а тому, з урахуванням суспільних інтересів, судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Доводи обвинуваченого про те, що потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні вже допитані, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків судом першої інстанції не був встановлений.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває хвора мати, яка є інвалідом, та малолітня дитина, а також, що він не вживає наркотичні засоби, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачений раніше судимий, в тому числі й на підставі ст.71 КК України, не працював, запобіжний захід обрано у підготовчому судовому засіданні, а тому докази не досліджені.
Посилання обвинуваченого на те, що підозра є необгрунтованою, колегія суддів вважає безпідставними на цій стадії судового розгляду кримінального провадження, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 не перешкоджав встановленню істини по справі, колегія суддів також вважає необгрунтованим, оскільки судом враховані всі обставини в їх сукупності.
Доводи ОСОБА_6 про те, що в ухвалі наведені формальні підстави для тримання під вартою, які не змінюються з початку кримінального провадження, а також відсутній аналіз актуальності ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність тих чи інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, чому суд першої інстанції надав оцінку в своїй ухвалі.
Посилання щодо несвоєчасного вручення клопотання не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Крім того, в інтересах обвинуваченого було подано клопотання про зміну запобіжного заходу, що свідчить про дотримання принципу змагальності.
Також відповідно до звукозапису та журналу судового засідання сторона захисту не просила час на додаткове ознайомлення з матеріалами клопотання.
Доводи про те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою 2 роки 11 місяців не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризиків переховування від суду та продовження кримінального правопорушення.
Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою суду першої інстанції від 04.06.2020 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 серпня 2020 року включно.
Також щодо тривалості судового розгляду цього кримінального провадження слід зазначити, що постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 22.01.2020 року було частково задоволено касаційну скаргу прокурора, ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06.05.2019 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Цією ж постановою обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.03.2020 року було частково задоволено апеляційну скаргу прокурора, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 року щодо ОСОБА_6 скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції, з тих підстав, що суд першої інстанції не обгрутував висновок щодо виправдання обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою, таким чином, твердження обвинуваченого про те, що він відбув строк призначеного покарання не заслуговує на увагу.
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що у цьому кримінальному провадженні триває новий судовий розгляд, з дослідженням доказів, а тому ризики продовжують існувати.
Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції були істотно порушені вимоги КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ в частині обрання йому запобіжного заходу є необгрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 315, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4