Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/377/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяч. 3 ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2020 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, який утриманців не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаєо за адресою: АДРЕСА_2 , відносно якого направлено обвинувальний акт до Олександрійського міськрайонного суду за ч.1 ст.186 КК України,
застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001362,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, на строк з 07.09.2020 по 05.11.2020 року включно, який полягає у забороні цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду,
В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Олександрійського ВП Олександрійського ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Олександрійського ВП Олександрійського ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001362,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що 11.08.2020 року близько 10 год.30 хв., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, він приїхав на автомобілі марки «Ваз-2106», білого кольору, за кермом якого перебував ОСОБА_11 , та в салоні якого знаходилися ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де на той момент перебували ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 .
Далі ОСОБА_8 , через зачинену хвіртку зайшов на територію домоволодіння, де в ході зустрічі та розмови з ОСОБА_15 , почав вчиняти сварку.
В подальшому ОСОБА_8 побачив через вікно, що в коридорі будинку стоїть велосипед марки «Україна» та у нього виник злочинний умисел на відкрите заволодіння вказаним велосипедом.
Після чого ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, з метою покращення власного матеріального становища, реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою сили рук зірвав навісний замок вхідних дверей та проник до вищевказаного коридору, звідки відкрито викрав велосипед та поніс його до автомобіля марки «Ваз-2106», білого кольору, поклав на багажник, який знаходиться на даху вказаного автомобіля, закріпив його там, та сів до автомобіля разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в свою чергу не усвідомлювали повною мірою дій ОСОБА_8 .
Після скоєного ОСОБА_8 разом зі своїми товаришами з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядившись на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_14 та ОСОБА_15 майнову шкоду на суму 300 гривень 00 копійок.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2020 року задоволено частково вищезазначене клопотання слідчого.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці з 07.09.2020 по 05.11.2020 року включно.
Заборонено підозрюваному ОСОБА_8 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- прибувати до за першою вимогою слідчого, прокурора та суду;
- не відлучатися із населеного пункту, а саме міста Олександрії Кіровоградської області, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання;
- утримуватися від спілкування з особами, визнаними у цьому кримінальному провадженні потерпілими, свідками;
- носити електронний засіб контролю;
- здати на зберігання слідчому СВ Олександрійського ВП Олександрійського ГУНП в Кіровоградській області, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0001362, свій паспорт для виїзду за кордон.
Виконання ухвали покладено на Олександрійський ВП ГУНП України в Кіровоградській області.
Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Зазначена ухвала мотивована тим, що підозрюваний має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий.
Крім того, як повідомив в судовому засіданні підозрюваний, про те, що відносно нього в Олександрійському міськрайонному суді розглядається клопотання про застосування запобіжного заходу, йому не було відомо, коли після його затримання на підставі ухвали слідчого судді, він дізнався про необхідність явки до суду, він до суду з`явився, так як не мав наміру переховуватися.
Враховуючи викладене, прокурором та слідчим не доведені заявлені у клопотання ризики щодо того, що підозрюваний може переховуватись від суду та слідства, знаючи про наявність кримінального провадження щодо нього та незаконно впливати на потерпілих та свідків.
Слідчий суддя зазначив, що прокурором не доведено те, що застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш доцільним запобіжним заходом.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якоюзастосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході виконання ухвали про примусовий привід встановлено, що ОСОБА_8 за місцем свого постійного проживання не з`являється.

В ході оперативно-розшукових заходів встановити місце перебування ОСОБА_8 не вдалося, про що працівниками СКП Олександрійського ВП подано рапорт.

Вважає, що підозрюваний навмисно ухилявся від суду, чим порушував покладені на нього обов`язки, оскільки достовірно знав про свої процесуальні обов`язки в якості підозрюваного, в тому числі явка до суду, оскільки йому було вручено пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки як підозрюваного, щодо явки до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді трипланні під вартою.
Під час розгляду клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. З ст. 186 КК України за вчинення якого законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, не одружений, не працює, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, не має засобів до існування.

Відносно нього на даний час на розгляді у Олександрійському міськрайонному суді перебуває обвинувальний акт за ч. 1 ст.186 КК України , що свідчить про те, що він схильний до вчинення кримінальних правопорушень, тому існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема корисливих.

Докази вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, наведені у вказаному клопотанні.

Зокрема, ОСОБА_8 не одружений, утриманців не має, не працює, що свідчить про можливість вчинення інших кримінальних правопорушень з метою здобуття засобів для існування, а також про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив умисний злочин в сфері злочинів проти власності, вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло, за вчинення якого законом передбачено кримінальну відповідальність виключно у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків та усвідомлюючи тяжкість можливого покарання за вчинений злочин ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду від 17.08.2020 року, до ОСОБА_8 застосовано примусовий привід.
Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду від 20.08.2020 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
А тому, на думку колегії суддів ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджати розгляду матеріалів кримінального провадження.
Разом з тим вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.
Також, в рамках кримінального провадження не допитано ні свідки, ні потерпілі, ні експерти, а тому наявний ризик передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України щодо незаконного впливу на потерпілих, свідків.
Отже, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що ОСОБА_8 може впливати на свідків та потерпілих, а також може переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджати розгляду матеріалів кримінального провадження.

Крім того, районним судом не враховано те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки відносно нього на розгляді у Олександрійському міськрайонному суді перебуває обвинувальний акт за ч. 1 ст.186 КК України.
Також необхідно зазначити про те, що причиною вчинення кримінального правопорушення є неможливість своєю працею заробляти собі на життя.
А тому, колегія судді приходить до висновку про наявність ризику ОСОБА_8 вчинення інших кримінальних правопорушення.

Разом з тим районним судом не враховано відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки останній не одружений, дітей на своєму утриманні не має, офіційно не працює.
Також, кримінальне правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України є тяжким злочином, умисний та корисливий, посягає на власність особи.

Однак, районним судом належним чином не вмотивовано відсутність вищезазначених ризиків, оскільки вимоги чинного КПК України не передбачають на початковому етапі досудового розслідування надання слідчим або прокурором прямих доказів на обґрунтування наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.
Також необхідно зазначити те, що вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, що стосується наявності ризиків, передбачають можливість здійснення дій обвинуваченим, передбачених частиною першою цієї статті.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не дасть можливості на початковому етапі досудового розслідування здійснювати достатній дієвий контроль за його поведінкою та виконання ним визначених процесуальних обов`язків. За таких підстав неможливо застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, чи то домашній арешт.
Також щодо підозрюваного неможливо застосувати такий запобіжний захід, як особиста порука, у зв`язку із відсутністю осіб, які заслуговують на особливу довіру та яким можливо передати на поруки підозрюваного.

Крім того, застування домашнього арешту з вищезазначених підстав, на думку колегії суддів, не забезпечить дієвого контролю за підозрюваним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку наявним ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 4 ст.177 КПК України.

Доводи апеляції прокурора стосовно наявності ризиків передбачених пунктами 1, 3, 4 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду,
А тому, у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою - це не може запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта чи спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_8 а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно, в межах строку досудового розслідування, застосувати найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та згідно ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави у сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За таких підстав у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 177, 194, 196 КПК України, тому вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора частково, скасувати ухвалу слідчого судді з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2020 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001362,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, на строк з 07.09.2020 по 05.11.2020 року включно, який полягає у забороні цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання Слідчий СВ Олександрійського ВП Олександрійського ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Обрати підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,підозрюваному по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001362 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 22 дні, а саме: з 11.00 год. 21 вересня 2020 року до 11 год. 00 хв. 12.10.2020 року.
Виконання цієї ухвали покласти на Олександрійський ВП Олександрійського ГУНП в Кіровоградській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора.

Визначити розмір застави у сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, (2102х40), що складає 84080 грн.
Застава може бути внесена на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме на депозитний рахунок Кропивницького апеляційного суду № UA0086310, ; МФО:

820172; банк одержувача: Держказначейська Служба України м. Київ; призначення платежу - застава за обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001362.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками по справі;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Кропивницького апеляційного суду, має бути наданий відповідній уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_8 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора.

Роз`яснити ОСОБА_8 що відповідно до ч. 8, 10 ст. 182 КПК України, за умови сплати застави, що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава буде звернена в дохід держави, а слідчим суддею, судом буде вирішено питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_16 Ремез