Ухвала
іменем України
08 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 182/9124/18
провадження № 51-4208 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року та Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2020 року,
встановив:
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року повернуто заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2020 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду від 10 лютого 2020 року без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому зазначає, що суд першої інстанції вдався до оцінки доводів, наведених в його заяві, що мав би робити лише після відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами.
Перевіривши доводи касаційної скарги та судові рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Відповідно до ч. 2 ст. 464 КПК не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам ст. 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами. При цьому, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.
З матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року заява засудженого ОСОБА_4 залишена без руху та надано строк на усунення недоліків. Разом з цим засудженому роз`яснено, що у його заяві не зазначено конкретних обставин, що не були відомі суду та самому засудженому на момент ухвалення судового рішення по суті.
У подальшому 05 лютого 2020 року ОСОБА_4 , на виконання ухвали від 27 листопада 2019 року, звернувся до суду з новою заявою про перегляд вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року. Однак суд, встановивши, що заява не відповідає вимогам ч. 2 ст. 462 КПК на підставі ч. 3 ст. 464 КПК повернув її. Аргументуючи своє рішення суд вказав, що у заяві засудженого не зазначено конкретних обставин, що не були відомі суду та самому засудженому на момент судового розгляду, не наведено обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, а внесення виправлень у вирок суду, на що містяться посилання у заяві засудженого, не є підставою для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, відповідно до положень ст. 459 КПК.
Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 22 червня 2020 року визнав безпідставними доводи апеляційної скарги засудженого про те, що місцевий суд вдався до оцінки обставин, які вирішуються під час розгляду справи по суті.

Також апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_4 посилається на обставини, які були відомі суду під час ухвалення вироку, а також на докази, на які суд посилався у вироку, а тому зазначені у заяві ОСОБА_4 обставини у розумінні ст. 459 КПК не є нововиявленими. Не є нововиявленою обставиною також внесення виправлень у судове рішення в частині обчислення дати затримання.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що доводи ОСОБА_4 фактично зводяться лише до незгоди з ухваленим відносно нього судовим рішенням.
Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки обставини, на які посилався ОСОБА_4 не є нововиявленими у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК.
При цьому, процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не передбачає повторного дослідження доказів та спростування наявних доказів у кримінальному провадженні.
Отже, з касаційної скарги ОСОБА_4 не вбачається підстав для її задоволення.
Згідно зп. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року та Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3