справа № 208/450/21
№ провадження 1-кс/208/140/21
УХВАЛА
Іменем України

22 січня 2021 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , клопотання начальника СД Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське в залі суду клопотання слідчого, погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 «про арешт майна» в межах кримінального провадження №0000026 від 13.01.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:
Начальник СД Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором ОСОБА_4 клопотанням, в якому прохає:

-Накласти арешт на мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який оглянуто та вилучено 21.01.2021 у ОСОБА_5 , з можливістю користування ОСОБА_6 , та забороною відчуження.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що у провадженні СД Кам`янського ВП ГУ НП у Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000026 від 13.01.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України.
13.01.2021 року до Кам`янського ВП із заявою звернувся ОСОБА_6 , в якій вказав, що 08.01.2021 року приблизно о 13.00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, таємно, шляхом вільного доступу здійснила крадіжку мобільного телефону.

13.01.2021 року за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Під час допиту в якості потерпілого ОСОБА_6 повідомив, що 08.01.2021 приблизно о 13.00 год. прийшов у попросити в борг гроші малознайомий чоловік на ім`я ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та деякий час спілкувалися за вказаною адресою. Через короткий проміжок часу ОСОБА_8 повідомив, що йому треба йти та покинув приміщення квартири. Через деякий час ОСОБА_6 виявив відсутність свого мобільного телефону «Samsung Galaxy A30» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .
21.01.2021року представник відокремленого підрозділу ПТ ОСОБА_9 , ОСОБА_10 Ломбард «Гарант» розташований за адресою: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Тараса Шевченко, будинок № 15, квартира №23, добровільно надав для огляду та подальшого вилучення мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .
21.01.2021року оглянуто та вилучено до Кам`янського ВП мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Даний мобільний телефон має суттєве значення по кримінальному провадженню, як речовий доказ.
ОСОБА_6 не прибула в судове засідання, через канцелярію суду подала заяву про розгляд клопотання про арешт майна за її відсутності, не заперечувала, щодо задоволення клопотання про арешт майна.

У судове засідання Начальник СД Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан ОСОБА_3 не з`явився, надав слідчому судді клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, прохав клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, надала слідчому судді клопотання, згідно якого, вважає за можливе розглянути клопотання слідчого про арешт майна за її відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як встановлено у провадженні СД Кам`янського ВП ГУ НП у Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за №0000026 від 13.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
13.01.2021 року до Кам`янського ВП із заявою звернувся ОСОБА_6 , в якій вказав, що 08.01.2021 року приблизно о 13.00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, таємно, шляхом вільного доступу здійснила крадіжку мобільного телефону.

13.01.2021 за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
21.01.2021представник відокремленого підрозділу ПТ ОСОБА_9 , ОСОБА_10 Ломбард «Гарант» розташований за адресою: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, проспект Тараса Шевченко, будинок № 15, квартира №23 добровільно надав для огляду та подальшого вилучення мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .
21.01.2021року оглянуто та вилучено до Кам`янського ВП мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки:1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у; 1) вчиненні дій, які заборонені правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, суддя приходить до висновку, що підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача - відсутні.
Згідно зі статтею 317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами першою, другою статті 321ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.
Тому враховуючи вимоги ст.. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції начальника слідчого відділу, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, а тому враховуючи що підставою клопотання є необхідність проведення ряду процесуальних дій в межах кримінального провадження, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, підлягає частковому задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у виглядіпозбавлення власника зазначених речей, а саме ОСОБА_11 право на відчуження та розпорядження зазначеним майном, залишивши за ним право користування, вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон «Samsung Galaxy A30» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який оглянуто та вилучено 21.01.2021 у ОСОБА_5 , тимчасово, на час накладення арешту, позбавив власника майна ОСОБА_6 права на відчуження та розпорядження арештованим майном, залишив за ним прав на користування.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на Начальника СД Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана ОСОБА_3 .
Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст.. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1