№ 136/1427/17
ВИРОК
Іменем України

08.12.2020р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області, в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Погребище кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 07.10.2016 за № 0000280 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орени Ново-Волинського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.121 КК України, -

В с т а н о в и в:

В ході судового розгляду беззаперечно встановлено, що 04.10.2016 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у громадському місці на вул. Л. Українки у с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області, використовуючи малозначний привід, а саме раптово виниклу суперечку із ОСОБА_6 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, незважаючи на існуючі правила і норми поведінки в суспільстві, з хуліганських мотивів, що супроводжувались особливою зухвалістю, яка виразилась у нанесенні тілесних ушкоджень, скориставшись підібраною із землі дерев`яною штахетиною, з кінця якої стирчав цвях, цілеспрямовано завдав нею ОСОБА_6 один удар в область голови, від якого останній впав на землю.

Після цього ОСОБА_4 викинув вказану штахетину та з місця події зник.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми забійно-колотої рани правої скроневої ділянки, пробійного перелому склепіння і основи черепа (великого крила основної кістки справа) з імпресією кісткових уламків у порожнину черепа, забою головного мозку тяжкого ступеня, які згідно з висновком СМЕ №724/940 від 03.08.2017 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя у момент заподіяння.

Крім цього, 04.10.2016 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на вул. Л. Українки у с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області, використовуючи малозначний привід, а саме раптово виниклу суперечку із ОСОБА_6 , діючи з хуліганських мотивів, умисно підібрав із землі дерев`яну штахетину з кінця якої стирчав цвях, та цілеспрямовано завдав нею ОСОБА_6 один удар в область голови, від якого останній впав на землю.

Після цього ОСОБА_4 викинув вказану штахетину та з місця події зник.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми забійно-колотої рани правої скроневої ділянки, пробійного перелому склепіння і основи черепа (великого крила основної кістки справа) з імпресією кісткових уламків у порожнину черепа, забою головного мозку тяжкого ступеня, які згідно з висновком СМЕ №724/940 від 03.08.2017 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя у момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, за обставин викладених у обвинувальному акті та своїми показами повністю підтвердив місце, час та обставини вчинення кримінальних правопорушень, щиро каявся.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву у якій кримінальне провадження просив розглянути у його відсутності (т.2 а. с. 174).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень повністю, його показання відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються, його позиція є добровільною та істинною, то суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім визнання вини ОСОБА_4 його винуватість в скоєнні кримінальних правопорушень підтверджується:

-протоколом огляду місця події від 07.10.2016 з фототаблицею (т. 1 а. с. 127-132);

-протоколом огляду предмету від 07.10.2016 з фототаблицею (т. 1 а. с. 133-135);

-постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 07.10.2016 (т. 1 а. с. 136);

-постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 20.06.2017 (т. 1 а. с. 137);

-висновком експерта №724/940 від 03.08.2017 (т. 1 а. с. 138-139);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 07.09.2017 (т. 1 а. с. 149-150).

Суд, вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.

Згідно з ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 за:

-ч.1 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю;

-ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Як особа ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо (т. 1 а. с. 140), на обліку у лікаря нарколога і у лікаря психіатра не перебуває (т. 1 а. с. 142-143). Раніше не судимий (т. 1 а. с. 145).

При призначенні покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, вказані дані про особу ОСОБА_4 , його щире каяття, активне сприяння розкриттю даних кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставин, які б згідно зі ст.67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому не встановлено.

Відповідно до висновків Липовецького районного сектору з питань пробації, наданих у досудовій доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. (т. 1 а. с. 87-89).

З врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України у виді арешту, та в межах санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, та статей 75, 76 КК України з ухваленням звільнити засудженого від призначеного покарання, якщо протягом визначеного судом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Обрана міра покарання за глибоким переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.

Цивільний позов, відповідно до ст.326 КПК України необхідно залишити без розгляду, оскільки потерпілий в судове засідання не з`явився, клопотання про вирішення позову у його відсутності не подав, а обвинувачений цивільний позов не визнає. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому право звернутися до суду з вказаним позовом в порядку цивільного судочинства, що передбачено ч.7 ст.128 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме:

-дерев`яну штахету, яка знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, необхідно конфіскувати;

-медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №10530 на 38 аркушах, необхідно повернути Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О. І. Ющенка.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ч.1 ст.296, ч.1 ст.121 КК України, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання:

-за ч.1 ст.296 КК України у виді 1 (один) місяць арешту;

-за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ухвалити про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку він не скоїть нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме:

-дерев`яну штахету, яка знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, конфіскувати;

-медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №10530 на 38 аркушах, яка зберігається при матеріалах кримінального провадження, повернути Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. акад. О. І. Ющенка.

Цивільний позов залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя