Справа № 459/1538/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/467/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені № 0000628 від 27 травня 2019 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора Зубрицького,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Зараховано обвинуваченому в строк покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту його затримання 27 травня 2019 року.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого залишити у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 27 травня 2019 року близько 14 години 50 хвилин, перебуваючи при арковому проході будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, умисно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, наблизився із-за спини до малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та використовуючи фактор несподіваності, шляхом ривка, із задньої кишені її шортів відкрито викрав належний останній мобільний телефон марки «MEIZU», модель М811Н, ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 3699 гривень 00 копійок з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 вартістю 50 гривень, на балансі якої знаходилися грошові кошти у сумі 06 гривень 80 копійок, чим завдав малолітній потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 3755 гривень 80 копійок.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить поставити чесне і справедливе рішення, мотивуючи це тим, що даний вирок є несправедливим. Вказує, що в його діях не було складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, що підтверджується показами свідків. Звертає увагу, що вчинив не грабіж, а крадіжку, а тому його дії слід перекваліфікувати.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вищенаведений вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 із ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.
В обґрунтування покликається на те, що вищенаведений вирок є незаконним, необґрунтованим в частині неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення надміру суворого покарання, що не відповідає особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції у вироку неповно виклав покази потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що в момент коли вона почала кричати до ОСОБА_6 із вимогою повернути телефон, останній знаходився на другій стороні вулиці, тобто відстань до нього була значною. Крім цього, обвинувачений вказав, що не чув, щоб до нього хтось звертався із такою вимогою. На підставі наведеного апелянт підкреслює, що дослідженими доказами в суді першої інстанції встановлено, що в момент коли обвинувачений брав телефон вважав, що він це робить таємно. Також, захисник звертає увагу, що як тільки обвинувачений зрозумів, що викритий одразу викинув телефон та разом із незнайомим чоловіком чекав поліцію, а тому його дії слід кваліфікувати, як замах. На думку апелянта, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, так як ним не допитано усіх свідків, зокрема свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Щодо призначеного судом покарання, то таке на думку сторони захисту є надто суворим, так як обвинувачений ОСОБА_6 є людиною молодого віку, не працює, на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, раніше судимий за злочин проти власності та відшкодував шкоду. Крім цього, потерпіла претензій до обвинуваченого не має та не наполягає на суворому покаранні.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку наданими у судовому засіданні в суді першої інстанції показами у суді першої інстанції свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що працює на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області та 27.05.2019 був на чергуванні і вдень здійснював виїзд з приводу повідомлення про крадіжку. На місці події бачив обвинуваченого ОСОБА_6 , старшого чоловіка та неповнолітню дівчину. Остання плакала та повідомила, що ОСОБА_6 викрав у неї з кишені шортів мобільний телефон та спробував втекти, проте його спіймав сторонній чоловік. Згодом на місце події прибула її мати. Телефон відразу віддали дівчині; показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 27.05.2019 у м. Червонограді біля магазину «АТБ» прогулювався з обвинуваченим. Коли прийшов, то останнього люди обвинувачували у викраденні телефону у дівчини. Пояснив, що не був очевидцем того, як і де ОСОБА_6 взяв цей телефон; протоколом затримання, згідно якого 27.05.20019 о 18:25 год. було затримано ОСОБА_6 , на місці відкритого викрадення майна (телефону) у малолітньої ОСОБА_8 ; протоколом огляду від 28.05.2019, відповідно до якого оглянутий речовий доказ - мобільний телефон марки «MEIZU», модель М811Н, що належить потерпілій ОСОБА_13 , яким суд дав належну оцінку.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про неправильність застосування законодавства України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального законодавства, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо прохання апелянта про перекваліфікацію його дії з ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 185 КК України, то такі є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Крім цього, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_6 надані в судах першої та апеляційної інстанціях про те, що телефон він підняв із землі після чого з ним перейшов на інший бік вулиці, побачивши, що до нього наближається старша особа, викинув телефон у траву та продовжив свій рух далі, оскільки такі спростовуються вищенаведеними доказами, зокрема поясненнями потерпілої ОСОБА_8 наданими в суді першої інстанції про те, що проходячи повз арку будинку, відчула як цей телефон хтось витягнув, обернувшись, побачила хлопця, який почав втікати, одразу підняла галас, а один з перехожих громадян почав переслідувати злодія, під час втечі останній викинув телефон на тротуар.

Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні повністю доведена вина ОСОБА_6 у вчиненні ним відкритого викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого діяння, що є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є людиною молодого віку, не працює, на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не надходило, раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, звільнившись з місць позбавлення волі 2.11.2018 року, вчинив новий корисливий злочин, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме відшкодування шкоди, шляхом повернення викраденого майна та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення злочину щодо малолітньої особи.

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість чи м`якість, колегія суддів не вбачає.

Таким чином доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає апеляційні скарги необґрунтованими й доходить висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , а призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 11 березня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особами, що перебувають під вартою, - з моменту отримання ними копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4