Провадження № 11-кп/4820/621/20
Справа № 680/459/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2019 року за № 000031 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (відданого до суду), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2020 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Ушиця, громадянина України, українця, неодруженого, утриманців не має, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовозобов`язаного,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді трьох місяців арешту.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 3178 грн. 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 6000 грн.
За вироком суду, ОСОБА_7 09.03.2019 року біля 17 години 30 хвилин, перебуваючи на подвір`ї домогосподарства АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_8 , який виник на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, умисно наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в обличчя справа, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: одного синця в правій виличній ділянці з розповсюдженням на нижню повіку правого ока, помутніння скловидного тіла, ірідоденезу та факоденезу утворення фіброзного тяжку в скловидному тілі, з пониженням зору (0.7), які по ступені тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату загальної працездатності в розмірі 5%.
Своїми умисними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України за наведених обставин.
Непогоджуючись з вироком суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати, у зв`язку з наявністю підстав для закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 125 КК України за відсутності в діях складу кримінального правопорушення.

Вирок вважає незаконним, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Суд безпідставно вийшов за межі висунутого обвинувачення, самостійно змінив його та переквалікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 122 ККУ на ч. 2 ст. 125 ККУ.

У формулюванні обвинувачення відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, чим було порушено його право на захист.

Висновок № 7 комісійної судово медичної експертизи від 16.07.2020 року є недопустимим доказом у справі, оскільки суд виніс ухвалу про призначення такої експертизи лише на підставі листа № 1943 від 02.10.2019 року заступника начальника з експертної роботи Хмельницького обласного бюро СМЕ ОСОБА_9 , яка не є стороною кримінального провадження. Також за власною ініціативою долучив його до матеріалів справи.

Разом з тим, вважає, що призначене судом покарання є несправедливим через його суворість. Посилається на досудову доповідь, згідно якої його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Необґрунтовано враховано те, що ОСОБА_8 є особою похилого віку, оскільки вказана обставина судом не встановлювалась.

Також, суд безпідставно стягнув з нього на користь потерпілої матеріальну та моральну шкоду.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які заперечили проти її задоволення, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Повідомив, що ОСОБА_8 його оговорює, однак не заперечив про наявність постійних конфліктів між ним та потерпілою.

Європейський суд з прав людини у п. 43 свого рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а отже при оцінці доказів слід керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Незалежно від того, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, його винуватість у вчиненні такого, як правильно встановлено місцевим судом, підтверджується сукупністю узгоджених між собою як суб`єктивних, так і об`єктивних доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_8 підтвердила, що 09.03.2019 року о 17- 17.30 год. на подвір`ї за місцем їх проживання ОСОБА_7 , з яким в неї були часті конфлікти, наніс їй удар кулаком в праве око. Після цього вона пішла до поліції, а згодом також до лікаря травматолога, який призначив їй лікування.

Такі її показання повністю узгоджуються із показаннями допитаних судом першої інстанції свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_10 показав, що 09.03.2019 року з вікна свого службового кабінету бачив обвинуваченого і потерпілу, які розмовляли на підвищених тонах, а через 3-4 хвилини в приміщення поліції прийшла ОСОБА_8 , і повідомила, що її в око вдарив ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_11 , підтвердила, що їй 09.03.2019 року зателефонувала потерпіла і повідомила, що зі всієї сили її вдарив п`ять хвилин тому ОСОБА_7 , який роками свариться за хату і за кури.
Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що 09 березня о 19.30 в ЦРЛ зверталась потерпіла зі скаргою на біль під правим оком, де був синець. Повідомила, що її побив обвинувачений.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що їй в понеділок (подія відбулась в суботу) повідомила ОСОБА_8 , що один раз кулаком її вдарив ОСОБА_14 за курку.
Разом з тим, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується об`єктивними доказами.
Так, даними заяви потерпілої ОСОБА_8 від 09.03.2019 року до Новоушицького ВП підтверджується, що ОСОБА_7 наніс їй удар кулаком в обличчя в праве око (Т.1, а.м.к.п. 8).
Вказана обставини підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблицями до такого, де ОСОБА_8 показує механізм нанесення прямого удару кулаком їй в обличчя в праве око (Т. 1, а.м.к.п. 15-18).
Даними протоколу проведення слідчого експерименту із обвинуваченим та фототаблицями до такого підтверджується те, що останній повідомив слідчому про наявність конфлікту між ним та потерпілою, оскільки вона виганяла курей і провокувала його на скандал. За яких обставин він не пам`ятає наніс один удар рукою по тілу ОСОБА_8 і бачив, що вона схопилась руками за обличчя та пішла до поліції (Т.1, а.м.к.п. 54-57).
Даними висновку експерта № 61 підтверджуються те, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 могли утворитися за обставин, які вона повідомляла під час слідчого експерименту 16 квітня 2019 року, а саме: від прямої дії руки складеної в кулак, з прикладанням значної сили (Т. 1, а.м.к.п. 44).
Даними висновку експерта № 217 підтверджується наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 у вигляді одного синця на нижній повіці правого ока; контузії правого ока, які могли утворитися наслідок одноразової дії тупого твердого предмета по механізму «удар» (Т.1, а.м.к.п. 61-62).
Дані вказаних висновків узгоджуються із показаннями потерпілої, наданими суду та слідчому щодо механізму нанесення їй тілесних ушкоджень, а саме: нанесення прямого удару в праве око кулаком.
Врахувавши наведені докази, місцевий суд «поза розумним сумнівом» прийшов до правильного висновку про нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_7 .
Даними висновку № 7 комісійної судово-медичної експертизи підтверджується те, що потерпілій заподіяно легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Експертиза проведена із залученням лікаря - офтальмолога та трьох ведучих лікарів обласної СМЕ. В ній детально розписано симптоматика і наслідки від отриманої пацієнтом травми. Лікарі констатували, що тілесні ушкодження у вигляді: одного синця в правій виличній ділянці з розповсюдженням на нижню повіку правого ока, помутніння скловидного тіла, (ірідоденезу та факоденезу) утворення фіброзного тяжку в скловидному тілі, з пониженням зору (0.7), які по ступені тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату загальної працездатності в розмірі 5% (Т. 2, а.м.с.п. 45-51).
Беручи до уваги усе вищевикладене, апеляційний суд вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого суд кваліфікував правильно за ч. 2 ст. 125 КК України. З такою кваліфікацією дій обвинуваченого погоджується апеляційний суд.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України є необґрунтованими.
Твердження апелянта про порушення права на захист, оскільки суд вийшов за межі наданих йому повноважень та змінив обвинувачення, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 337 ч. 3 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Так, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 ККУ, а саме: умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Натомість, місцевим судом встановлено що ОСОБА_8 спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату загальної працездатності.
З урахуванням вищезазначеного, суд правильно, на підставі ст. 337 КПК України, перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 122 ККУ на ч. 2 ст. 125 ККУ, чим покращив його становище, не змінюючи при цьому фактичних обставин справи.
Що стосується відсутності у формулюванні доведеного обвинувачення суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 ККУ, то слід зазначити наступне.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною формою вини.
Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_7 умисно наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в обличчя справа.
Дана форма вини чітко зазначена у сформульованому обвинуваченні, від якого ОСОБА_7 і захищався. Тому, будь якого порушення його права на захист апеляційним судом не встановлено.
Твердження апеляційної скарги про те, що суд безпідставно виніс ухвалу про призначення комісійної судово медичної експертизи та необгрутовано долучив її висновок до матеріалів справи, апеляційний суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Згідно п. 3 ч. 2 вказаної статті суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
Згідно даних висновку експертизи № 37 від 15.04.2019 року, долученого до обвинувального акту, ОСОБА_8 були нанесені середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: контузія правого ока важкого ступеню з пониженням зору до 0,4 (Т. 1, а.м.к.п. 22-24).
Роз`яснюючи свій висновок № 37 експерт ОСОБА_15 повідомив, що ним були допушені у висновках помилки, оскільки не враховано наявності у під експертної ряд хронічних захворювань. У зв`язку з цим, вважав за необхідне призначити комісійну експертизу.
Такі його роз`яснення узгоджуються із даними листа № 1943 від 02.10.2019 року заступника начальника з експертної роботи Хмельницького обласного бюро СМЕ, з якого вбачається, що при перевірці висновку експерта ОСОБА_15 , пов`язаного із заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , виявлено суттєві недоліки при проведенні СМЕ. З метою усунення недоліків та визначення ступеня тяжкості спричинених їй тілесних ушкоджень рекомендує призначити комісійну СМЕ по даній справі (Т. 1, а.м.с.п. 173).
В судовому засіданні місцевого суду 16.10.2019 року обвинувачений просив провести комісійну експертизу.
У зв`язку з викладеним, суд обґрунтовано задовольнив клопотання обвинуваченого та призначив комісійну судово-медичну експертизу з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій.
З висновком комісійної експертизи погодився обвинувачений. Доказів, які б спростовували цей висновок або піддавали його сумніву не представлено, тому суд обґрунтовано взяв такий за основу серед інших медичних висновків.
Твердження апелянта про те, що суд призначив надто суворе покарання, оскільки не врахував, досудову доповідь та не встановив вік потерпілої, апеляційний суд до уваги не приймає враховуючи наступне.
Так, призначаючи покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Зокрема правильно враховано, що злочин вчинений ОСОБА_7 , відноситься до категорії невеликої тяжкості. Він проживає в сім`ї, утриманців не має. Характеризується посередньо як особа, на яку компрометуючих матеріалів виконком селищної ради не має (Т.1, а.м.к.п. 64), не судимий (Т. 1, а.м.к.п. 67), вини не визнає.
При призначенні покарання суд правильно взяв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку. Він не розкаявся, не відшкодував спричинену злочином шкоду або її частину. Наніс кулаком удар старшій жінці інваліду, в життєво важливу частину голови жіноче обличчя.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_8 підтвердила, що за період досудового розслідування та судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 вибачення у неї не просив, шкоду їй не відшкодував. До цього часу вона продовжує лікуватись.

Зважаючи на наведені обставини , апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: у виді трьох місяців арешту, є обгрунтованим.
Колегія суддів погоджується, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень та дасть можливість обвинуваченому обдумати свій кримінальний проступок. Виходячи із того, що він вперше притягується до відповідальності, суд обґрунтовано призначив покарання в розмірі, близькому до мінімального. Застосування інших, більш м`яких покарань, визначених у статті 125 ч. 2 КК України, не сприятиме перевихованню обвинуваченого.
Що стосується неврахування під час призначення покарання досудової доповіді в частині можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, то слід зазначити, що при призначенні покарання місцевий суд врахував обставини справи в сукупності. Натомість, із даних досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення обвинуваченим повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній (Т. 1, а.м.с.п. 133-135).

Посилання на те, що суд не встановив, що потерпіла ОСОБА_8 є особою похилого віку, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки даними її паспорта підтверджується, що остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент вчинення злочину їй виповнилось 79 років, а отже є особою похилого віку (Т.1, а.м.с.п. 29-зворот).

Отже, підстав для пом`якшення покарання, як того просить апелянт, апеляційний суд не знаходить.
Не заслуговують на увагу суду доводи обвинуваченого про безпідставне стягнення з нього на користь потерпілої моральної та матеріальної шкоди, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Виходячи з вимог ст. 127 КПК України за доведеності вини ОСОБА_7 повинен відшкодувати потерпілій спричинену кримінальним правопорушенням шкоду.
У даному кримінальному провадженні доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Разом з тим доведено, що внаслідок його дій потерпіла понесла матеріальні збитки та зазнала моральних та фізичних страждань.
Отже, суд обґрунтовано стягнув з обвинуваченого моральну та матеріальну шкоду на користь потерпілої.
Що стосується розміру шкоди, то такий в апеляційній скарзі не оспорюється, тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.
Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вона не містить доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4