Справа № 462/6193/20
провадження 1-кс/462/1670/20
У Х В А Л А

08 жовтня 2020 року м. Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 15.05.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000007 від 06.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України,

встановив:

Потерпілий ОСОБА_3 06.10.2020 року звернувся до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, у якій просить скасувати постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 15.05.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000007.
Свою скаргу обґрунтовує тим, що слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій і не встановлено дійсних обставин події. Оскаржувану постанову вважає незаконною, оскільки така є передчасною і безпідставною, порушує його права як потерпілого, зокрема, слідчим не проведено одночасного допиту з його участю та участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , для спростування показань останніх, що вони не погрожували йому вбивством. За наведеного вважає, що слідчий зробила невірні висновки про те, що в даному випадку складу кримінального правопорушення немає, оскільки це не відповідає фактичним обставинам.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 і його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, покликаючись на мотиви такої, яку просять задовольнити. При цьому, просили звернути увагу на те, що слідчим допущено формальний підхід при здійсненні досудового розслідування і, відповідно, неповноту розслідування, не проведено очевидних слідчих дій, таких як допит дружини потерпілого - ОСОБА_8 , одночасні допити учасників подій.
Слідчий СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилася, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши доводи скаржника і його представника, дослідивши скаргу, долучені до неї матеріали, матеріали кримінального провадження № 0000007, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
При розгляді скарги встановлено, що СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області (слідчий ОСОБА_5 ) здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000007 від 06.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, за фактом того, що ОСОБА_3 звернувся щодо вчинення відносно нього працівниками ТОВ «ЕФЕ БЕТОН» умисних протиправних дій, які виразились у погрозі розправою (вбивством).

Постановою слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 15.05.2020 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до положень ст.284 КПК України слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Перевірка обставин події, викладених в заяві про злочин, здійснюється слідчим за допомогою процесуальних дій, у порядку і спосіб, передбачених главою ІІІ КПК України.

Згідно ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як зазначено у ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтями 215, 223 КПК України передбачено, що досудове розслідування злочинів здійснюється у формі досудового слідства, під час якого слідчий проводить слідчі дії. Закон передбачає проведення таких слідчих дій: а) допит, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб (статті 224-226 КПК); б) пред`явлення для впізнання: особи (ст. 228 КПК), речей (ст. 229 КПК), трупа (ст. 230 КПК); в) обшук (статті 233-236 КПК); г) огляд: місцевості, приміщень, речей та документів (ст. 237 КПК), трупа (ст. 238 КПК), огляд трупа, пов`язаний з ексгумацією (ст. 239 КПК): д) слідчий експеримент (ст. 240 КПК); е) освідування особи (ст. 241 КПК); є) залучення експерта та проведення експертизи (статті 242-243 КПК).

Згідно вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
В оскаржуваній постанові підставою для закриття кримінального провадження слідчий зазначила п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Проте, у розумінні вимог кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого повинно містити вказівку на те, які обставини встановлені досудовим слідством, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні, чого в оскаржуваній постанові взагалі не вбачається. Відтак слідчим не встановлено, яка саме подія мала місце, щодо якої ОСОБА_3 звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, не визначено усіх учасників цієї події, суть та послідовність їхніх дій або ж, в іншому випадку, не встановлено, з відповідним обґрунтуванням, відсутність події, на яку вказує потерпілий, що давало б підставу для закриття кримінального провадження не за відсутністю складу, а за відсутністю події кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає за доцільне, з урахуванням принципу диспозитивності (ст.26 КПК України), не перебираючи на себе дискреційні повноваження слідчого, які передбачають самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється (ч.5 ст.40 КПК України), звернути увагу на деякі обставини, що вказують на неповноту слідства, але які не є вичерпними і їх усунення не позначатиме зворотнє.
Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 15.05.2020 року, така прийнята з врахуванням проведених допитів заявника ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , на що покликається слідчий.
Між цим, як видно із протоколу допиту ОСОБА_3 , такий проведено формально і поверхнево, оскільки в результаті проведення цього допиту повною мірою не отримано показання, які мають значення для кримінального провадження, не перевірено усіх доводів, викладених ОСОБА_3 в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення від 22.10.2019 року, не уточнено в нього суттєвих деталей події, зокрема, місце, час погроз, можливі свідки цього.
Крім цього, слід зауважити, що ОСОБА_3 був допитаний у процесуальному статусі свідка, що не відповідає обставинам у кримінальному провадженні.
Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Частиною 5 вказаної статті передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з ч.2 ст.56 КПК України під час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви.
У контексті наведеного слід зауважити, що КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування, слідчих приймати процесуальне рішення про визнання особи, яка звернулася із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, потерпілою, оскільки згідно з ч.2 ст.55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в такої особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження № 0000007 вбачається, що ОСОБА_3 є заявником у даному провадженні та, оскільки звернувся із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, в силу ч.2 ст.55 КПК України є також потерпілим у цьому провадженні, з огляду на те, що на час розгляду скарги відсутня постанова про відмову у визнанні його потерпілим.
Водночас, дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що, вчиняючи процесуальні дії, слідчий визначає процесуальний статус ОСОБА_3 , як свідка, що суперечить вказаним вимогам процесуального закону і не відповідає принципу правової визначеності.

Таким чином, ОСОБА_3 підлягає допиту у кримінальному провадженні як потерпілий з відповідними процесуальними правами і обов`язками під час допиту.

За наведених обставин також встановлено, що ОСОБА_3 не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, що є недопустимим.
Також, за наявності суттєвих розбіжностей у показаннях ОСОБА_3 та допитаних свідків, слідчий не провела в порядку ч.9 ст.224 КПК України одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для зясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.
Слідчий під час досудового розслідування обмежилася допитом вказаних осіб, проте не розширила шляхом проведення слідчих (розшукових) дій коло осіб, котрим можуть бути відомі обставин, що підлягають доказуванню і мають значення для даного кримінального провадження, в тому числі не допитано дружину потерпілого - ОСОБА_8 , а покликання слідчого в постанові про її пояснення в телефонному режимі не ґрунтуються на вимогах закону про допустимість доказів.

З врахуванням наведених вище обставин, слідчий суддя вважає перевірку за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення такою, що не ґрунтується на належному розслідуванні.
Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
Відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить належних та достатніх мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.
Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р. (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).
Відтак, враховуючи наведене, вважаю, що слідчий прийшла до передчасного висновку, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, оскільки, з огляду на вказану неповноту розслідування і неналежну оцінку доказів, нею не могли бути об`єктивно встановлені дійсні обставини події чи відсутність події.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено неповноту проведення слідчим ОСОБА_5 досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000007, а саме, нею не встановлено всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному провадженні, не оцінено, в порушення ст.94 КПК України, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не залишала місця сумнівам і обґрунтовувала би зроблені висновки про те, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення.
Оскільки під час кримінального провадження слідчим не проведено всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, не надана їм належна правова оцінка, то її постанова від 15.05.2020 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, не може вважатися законною і підлягає скасуванню.
На підставі наведеного, керуючись ст. 9, 93, 94, 110, 303-307, 309 КПК України,

постановив:

Скаргу потерпілого ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 15.05.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000007 від 06.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Витребувані матеріали кримінального провадження № 0000007 направити у Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1