Дата документу 11.01.2021 Справа № 310/9088/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/250/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/9088/17
Категорія ст. 358 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0006212 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Інзівка, Приморського району, Запорізької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює на посаді начальника служби безпеки ТОВ «АНТ-ЮГ», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.03.2013 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.191, ч.5 ст.191, ст.ст.69,70 КК України до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати керівні посади строком на 2 роки без конфіскації майна. Звільнився умовно-достроково 08.10.2015 року на підставі ст.81 КК України на невідбутий строк 7 місяців 24 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року),

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує вирок суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 2 ч.1 ст. 409 КПК України, а саме: істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зауважує, що в суді першої інстанції він просив винести щодо нього виправдувальний вирок з тих підстав: засудження за злочин без порушення досудового кримінального провадження; визнання винуватим за скоєння злочину, при відсутності в його діях складу цього злочину; невідповідності висновків суду, викладених у обвинувальному вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

Обставини істотного порушення вимог кримінального процесуального закону наступні:
Суд першої інстанції залишив поза увагою доводи обвинуваченого про те, що у кримінальному провадженні № 0006212 під час проведення досудового розслідування м. Києві слідчими Деснянського, а потім Оболонського районів, не було прийнято процесуального рішення про наявність або відсутність в діях ОСОБА_6 , складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Суд першої інстанції також поза увагою залишив доводи обвинуваченого про те, що слідчим ОСОБА_8 і прокурором ОСОБА_9 спочатку його було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 358 КК України частиною 4, якої на дату інкриміновано злочину взагалі не було у складі цієї статті.

Вироком суду без зазначення у мотивувальної частини та будь-якої правової залишені доводи обвинуваченого про те, що у кримінальному провадженні № 0006212 його незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. З ст. 358 КК України у порушення вимог ч. 1, ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 9 «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань»., який є нормативним актом кримінального процесуального законодавства.

Вважає, що долучені до обвинувального акту на аркушах 1-10 процесуальні документи, які складені слідчим Деснянського управління міліції в м. Києві, прокурором ОСОБА_9 та слідчим Хорішко є безспірними доказами факту незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та засудження за ч. 3 ст. 358 КК України оскарженим вироком суду у кримінальному проваджені № 0006212.

Обвинувачений також вважає, що засудження його за ч. 3 ст. 358 КК України без проведення досудового розслідування за ч. 3 ст. 358 КК України у відповідності до вимог ч.1, ч.5 ст. 214 КПК України та п. 9 розділу 2 нормативного акту Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованою підставою для скасування оскарженого вироку згідно п. 3 ч.1 ст. 409 КПК України.

Обставини, неправильного застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що вирок суду першої інстанції про скоєння ним злочину за ч. З ст. 358 КК України є фактом неправильного застосування закону України про кримінальну невідповідальність.

Суд першої інстанції залишив поза увагою усі доводі обвинуваченого про те, що інкриміноване йому обвинувальним актом обвинувачення, не підпадає під дію жодної частини ст. 358 КК України ( в редакції від 05.04.2001 року). Судом першої інстанції в мотивувальній частини оскарженого вироку після викладення обставин і доказів, якими начебто доведено винуватість обвинуваченого, зроблено висновок, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року) як використання завідомо підробленого документу, а невизнання ним своєї провини є його способом захисту.

Такий висновок суду суперечить формулюванню обвинувачення, яке у відповідності до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України викладено в мотивувальної частині вироку, що обвинувачений, перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Вільний», діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою надання вимости про наявність в нього повноважень на укладення договору лізингу, надав директору ТОВ «СГ Евкіпмент Лізинг Україна» ОСОБА_10 завідомо підроблений офіційний документ - протокол загальних зборів учасників ТОВ «Вільний» від 28.05.2008 року № 3. При цьому суд першої інстанції у мотивувальної частини вироку не зазначив, за якими признаками дії обвинуваченого кваліфіковані як використання завідомо підробленого офіційного документу, з яких підстав обвинуваченого визнано винуватим у сконі інкриміновано йому злочину з корисних мотивів та яку наживу отримав обвинувачений від скоєння цього злочину.

Обставини невідповідності висновків суду викладених у оскарженому вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Обвинувачений обґрунтовано стверджує, що нового судового розгляду справи по суті здійснено не було. У мотивувальній частини оскарженого вироку суду першої інстанції показання обвинуваченого на свій захист викладені усього на 33 строках на аркуші за №3, рукописно виправленого на № 2 без дотримання процедури виправлення помилок та описок у судовому рішенні згідно ст. 379 КПК України.

При цьому, твердження обвинуваченого про те, що протокол загальних зборів учасників ТОВ «Вільний» від 28.05.20008 року № 3 в його присутності по закінченню загальних зборів, було виготовлено секретарем зборів ОСОБА_11 на персональному ноутбуку, розпечатано і підписано ним та головою зборів ОСОБА_12 , спотворені реченням зі змістом : « але доказів в нього не має». Реченням такого змісту суд першої інстанції у оскарженому вироку приховує невиконання приписів Ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 17.09.2018 року про необхідність під час нового судового розгляду кримінальної справи перевірити доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 на вирок суду першої інстанції від 13.04.2018, який було скасовано як незаконний.

Суд першої інстанції при новому розгляду справи відмовився від дослідження обставин, які безпосередньо пов`язані з інкримінованим обвинуваченому злочину, щодо укладення лізингового договору, транспортування придбаних трьох комбайнів з жатками і возками з м. Павлограда Дніпропетровської області до виробничої бази ТОВ «Вільний» в с Інзовка, використанню зазначеної техніки в господарської діяльності Товариства понад чотирьох років до примусового вилучення згідно рішенню Господарського суду Запорізької області, в яких також безпосередньо брали участь спеціалісті та робітники ТОВ «Вільний», керівник та спеціалісти ТОВ «СГ Евкіпмент Лізинг Україна».

Замість цього суд першої інстанції обмежився формальним по суті допитом у якості свідків обвинувачення ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , та у оскарженому вироку стисло виклав показання кожного з них в частині їх тверджень про те, що загальних зборів з питання придбання зазначеної техніки у ТОВ «СГ Евкіпмент Лізинг Україна» 28.05.20008 року не було, повноважень ОСОБА_6 на укладення договорів на сум у більш ЗО тисяч гривен не надавали.

В мотивувальній частині оскарженого вироку показання слідчого ОСОБА_8 в якості свідка викладені тільки в частині відсутності в матеріалах справи оригіналу протоколу загальних зборів (без зазначення яких саме зборів, коли, де, якого протоколу), та не можливості з цих підстав проведення експертизи, витребування ним в експертної організації висновку почеркознавчої експертиз, яку долучив до матеріалів кримінального провадження, яка проводилась в рамках іншого провадження.

Кожний з доказів ні окремо, ні в сукупності не викриває обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року).

Вважає, що суд першої інстанції у мотивувальної частини оскарженого рішення висновок почеркознавчої експертизи № 4243 - 11 від 17.04.2012 року неправильно оцінив як належний і допустимій доказ винуватості ОСОБА_13 у скоєні злочину за ч. 3 ст. 358 КК України ( в редакції від 05.04.2001 року).

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.06.2015 року по справі № 908/2574/15-г, згідно якого рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вільний», оформлене протоколом загальних зборів № 3 від 28.05.2008 року, визнано недійсним ( пункт 7 розділу 1 Реєстру, том 1 ст. 103-104) , також не може бути визнано належним і допустимім доказом у відповідності до вимог статей 85, 86 та 94 КПК України з наступних підстав.

У даній справі задоволено позов ОСОБА_12 до ТОВ «Вільний» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вільний», оформлених протоколом № 3 від 28.05.2008 року на підставі того ж самого висновку почеркознавчої експертизи № 4243 - 11 від 17.04.2012 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз у справі № 31/5009/2658/11, який не є і не може бути належним і допустимім доказом у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції безпідставно під час нового судового розгляду кримінального провадження № 0006212 не було досліджено висновок почеркознавчої експертизи № 248/тдд від 10.02.2017 року, проведеної під час здійснення досудового розслідування слідчим Оболонського районного управління національної поліції в м. Києві. Висновками даної експертизі, яка долучена до обвинувального акту ( п.15 розділу 1 Реєстру) встановлено, що у дослідженому в оригіналі протоколу № 3 загальних зборів учасників ТОВ «Вільний від 28.05.2008 року від імені ОСОБА_14 виконана не ОСОБА_6 . Цей належний і допустимий доказ, зміст якого свідчить на користь обвинуваченого, у мотивувальній частині оскарженого рішення взагалі не зазначено.

З матеріалів кримінального провадження № 0000216, внесеного за ч. 1 ст. 367 КК України до ЄРДР прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 (раніше прокуратура Оболонського району м. Києву) вбачається, що до Київської місцевої прокуратури № 5 надійшла ухвала слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва про зобов`язання вчинити процесуальні дії. Відповідно до заяви ОСОБА_15 службовою особою Оболонського УП ГУНП у м. Києві втрачено офіційний документ - оригінал протоколу № 3 загальних зборів ТОВ «Вільний», який знаходився в матеріалах кримінального провадження № 0006212. Проте суд під час нового розгляду справи відмовився від отримання від прокурора відомостей про результати досудового розслідування кримінального провадження № 0000216.

Судом першої інстанції у оскарженому вироку не оцінені доводи та показання обвинуваченого про те, що позовна заява ОСОБА_12 від 15.04.2015 року до Господарського суду Запорізької області про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Вільний», оформленого протоколом № 3 та заява ОСОБА_12 від 28.05.20015 року до Деснянського управління міліції в м. Києві про скоєння ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України були подані з метою перешкодити застуванню до ОСОБА_6 Закону України «Про амністію 2014 року».

Зауважує, що його було засуджено вироком Приморського районного суду Запорізької області від 27.03.2013 року за результатами розгляду кримінальної справи, відкритої постановою в.о прокурора області ОСОБА_16 за ч.2 ст. 191 та ч. 5 ст. 191 КК України на підставі заяви ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . Останні вже під час нового судового розгляду кримінального провадження № 0006212 намагались оскаржити ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 11.06.2014 року та ухвалу цього суду від 30.09.2015 року про застування до мене ст. 6 Закону України «Про амністію 2014 року» у спосіб поновлення строку на апеляційне оскарження. Саме тому вважаю, що свідки обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які до теперішнього часу не виконали зобов`язання виплати йому 5 млн. гривень за відступлення на користь кожного з них належного йому внеску до статутного фонду ТОВ «Вільний» в розмірі 50 %, оскаржений вирок, у разі набрання ним законної сили, використають для порушення проти нього нового кримінального провадження з подання цивільного позову у кримінальному провадженні про стягнення с нього коштів, які по їх вині стягуються в порядку виконавчого провадження з ТОВ «Вільний» на користь ТОВ «СГ Евкіпмент Лізинг Україна» на підставі зазначених рішень Господарського суду Запорізької області.

Проте, судом першої інстанції у мотивувальний частини вироку на підставі зазначених матеріалів зроблено висновок, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором та досліджені в порядку ст. 23 КПК України, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винуватим по пред`явленому обвинуваченню, показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 винуватість ОСОБА_6 викривається повністю, їх покази не суперечать іншим доказам, дослідженими судом.

Після цього судом першої інстанції у оскарженому вироку зроблено заключний висновок про те, що твердження обвинуваченого щодо відмови Господарським судом Запорізької області від 13.07.2011 року ОСОБА_17 у задоволенні позову про визнання недійсним лізингового договору від 10.06.2008 року, не спростовують винуватості обвинувачено у вчиненні інкримінованого йому злочину, і суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 поза розумним сумнівом.

Таку вибірковість суду першої інстанції у досліджені доказів, долучених до обвинувального акту, та відмову дослідити і надати оцінку всім письмовим доказам, які містяться у кримінальному провадженні № 0006212, на дослідженні яких він наполягав згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 17.09.2018 року, вважає порушенням кримінального процесуального законодавства, яке знову призвело до схвалення незаконного вироку.

Просить повторно дослідити обставини, які встановлені під час кримінального провадження, докази до яких долучені до обвинувального акту у пунктах 1 - 50 розділу 1 «Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії» та у пунктах 6, 9, 10, 11, 12 розділу 2 «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» у Реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0006212 від 28.05.2015 року, які суд першої інстанції досліджені не повністю.

Скасувати обвинувальний вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2018 року у кримінальному провадженні № 0006212, внесеному 28 травня 2015 року до ЄРДР за ч. 1 ст. 366 КК України про визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (у редакції від 05.04.2001 року) та призначення йому покарання у виді двох років обмеження волі та звільненого на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, від покарання за ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалити відносно нього виправдувальний вирок за відсутністю події злочину.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року) та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання за ч.3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, покладено на рахунок держави. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно вироку, Наказом ТОВ «Вільний» від 28.03.2006 року ОСОБА_6 з 01.04.2006 року був призначений на посаду генерального директора ТОВ «Вільний», основним предметом діяльності якого згідно п. 2. 2. Статуту ТОВ «Вільний» є сільськогосподарське виробництво.
Відповідно до п.4.1 Статуту засновниками (учасниками) товариства є громадяни України ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .
Відповідно до п. 6.1. Статуту управління товариством здійснюють: загальні збори учасників товариства ; виконавчий орган товариства дирекція.
Відповідно до п.6.2. Статуту посадовими особами товариства визнаються:
голова товариства та члени виконавчого органу товариства дирекції: генеральний директор, заступник генерального директора, головний бухгалтер.
Відповідно до п.6.3.1 Статуту вищим органом товариства є збори учасників, які мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі з тих, які передані до компетенції виконавчого органу.
Згідно п.6.3.4 Статуту до компетенції загальних зборів, окрім іншого, відноситься надання згоди на відчуження майна, укладання кредитних правочинів, правочинів позики, місії векселів та інших правочинів на суму, що перевищує 30 000 грн. З цього питання рішення приймаються простою більшістю голосів від числа учасників, які присутні на зборах.
Відповідно до п.6.3.5 Статуту збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60% голосів.
Відповідно до п.6.4.4 Статуту генеральний директор товариства не має право приймати рішення по відчуженню майна товариства на суму, яка перевищує 30 000 грн., без згоди на це загальних зборів учасників.
10.06.2008 року ОСОБА_6 , знаходячись за місцем розташування ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» за адресою: м. Київ пр. Московський, 9, офіс 5-402, перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Вільний», будучи обізнаним, що для укладання договору з ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» обов`язковим є надання згоди загальних зборів учасників товариства, достовірно знаючи, що 28.05.2008 року загальні збори учасників ТОВ «Вільний» не проводилися, рішення про отримання техніки в лізинг у ТОВ «СГ Еквіпмент лізинг Україна» та надання йому повноважень на укладання договору на загальних зборах учасників товариства не приймалося, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою надання видимості про наявність у нього повноважень на укладання договору лізингу, надав директору ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» ОСОБА_10 завідомо підроблений офіційний документ - протокол загальних зборів учасників ТОВ "Вільний" від 28.05.2008 року №3, на підставі якого уклав від імені ТОВ «Вільний» (лізингоодержувача) з ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» (лізингодавець) договір фінансового лізингу №F150, тим самим використав завідомо підроблений офіційний документ - протокол загальних зборів учасників ТОВ "Вільний" від 28.05.2008 №3.
За вказаним договором Лізингодавець зобов`язується передати Лізингоодержувачу у володіння та користування на певний строк майно - Комбайн зернозбиральний КЗС-11 «Дніпро 350» з жаткою та візком (3 комплекта) на загальну суму 3 750 000 грн., спеціально придбане ним у визначеного Лізингоодержувачем Постачальника відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти цей предмет лізингу, користуватись ним за цільовим призначенням, сплачувати лізингодавцю плату та в кінці строку дії Договору придбати Предмет лізингу собі у власність за ціною, визначеною в договорі.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.06.2015 року по справі №908/2574/15-г рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вільний», оформлене протоколом загальних зборів №3 від 28.05.2008 року, визнано недійсним.
Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №4243-11 від 17.04.2012 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_12 в графі «Голова зборів» в протоколі №3 загальних зборів учасників ТОВ «Вільний» від 28.05.2008 року виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_12 .
Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Однак, як убачається з вироку, районним судом не дотримані вимоги кримінального процесуального закону щодо відповідності постановленого вироку вищевказаним положенням закону.

Територіальна підсудність - це різновид підсудності, за допомогою якої визначають, у суді якої адміністративно-територіальної одиниці буде здійснюватися розгляд по суті кримінального провадження щодо конкретного кримінального правопорушення.

За загальним правилом визначення територіальної підсудності, кримінальне провадження здійснюється в тому суді, в межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Тобто основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному кримінальному провадженні. Причому "місце вчинення кримінального правопорушення" в контексті ч. 1 ст. 32 КПК розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, - це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.

Цей принцип має важливе значення для належного відправлення правосуддя й прямо випливає з основних засад судочинства, передбачених ст. 125 Конституції України, засад кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України. Порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 цього Кодексу, що тягне за собою безумовне скасування ухвалених у подальшому у такому провадженні судових рішень.

Із обвинувального вироку вбачається, що 10.06.2008 року ОСОБА_6 , знаходячись за місцем розташування ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» за адресою: м. Київ, пр. Московський, 9, офіс 5-402, перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Вільний», будучи обізнаним, що для укладання договору з ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» обов`язковим є надання згоди загальних зборів учасників товариства, достовірно знаючи, що 28.05.2008 загальні збори учасників ТОВ «Вільний» не проводилися, рішення про отримання техніки в лізинг у ТОВ «СГ Еквіпмент лізинг Україна» та надання йому повноважень на укладання договору на загальних зборах учасників товариства не приймалося, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою надання видимості про наявність у нього повноважень на укладання договору лізингу надав директору ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» ОСОБА_10 завідомо підроблений офіційний документ - протокол загальних зборів учасників ТОВ "Вільний" від 28.05.2008 року №3, на підставі якого уклав від імені ТОВ «Вільний» (лізингоодержувача) з ТОВ «СГ Еквіпмент Лізинг Україна» (лізингодавець) договір фінансового лізингу №F150, тим самим використав завідомо підроблений офіційний документ - протокол загальних зборів учасників ТОВ "Вільний" від 28.05.2008 №3.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що Бердянський міськрайонний суд Запорізької області розглянув кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0006212 з порушенням правил територіальної підсудності, передбачених ч. 1 ст. 32 КПК України.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних суддів, ніким не ініціювалося.
За таких обставин, колегія суддів, вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто порушив правила підсудності.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги передбачені ч. 3 ст. 415 КПК України, про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що з цих же підстав ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року вже скасовувався вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 234-241).

Знаходження в матеріалах кримінального провадження постанови прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_18 про визначення територіальної підслідності від 06.10.2017 року (т. 2 а.с. 19), ніяким чином не свідчить про те, що Бердянський міськрайонний суд Запорізької області мав право розглядати дане кримінальне провадження у межах своєї територіальної юрисдикції, з огляду на наступне:

- по-перше, суд першої інстанції помилково вказав у вироку, що постановою від 06.10 2017 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_18 визначив територіальну підсудність, оскільки прокурор цього не робив, тим паче у нього не має таких процесуальних повноважень;

- по друге, в цій постанові прокурора вказано місце вчинення злочину, а саме АДРЕСА_2 , тобто місце вчинення кримінального правопорушення і в даному випадку не відноситься до територіальної підсудності Бердянського міськрайонного суду Запорізької області;

- в третє, в постанові прокурора, вказано місце вчинення злочину, яке передбачено ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), а саме підроблення протоколу загальних зборів, між тим суд першої інстанції визнав винним обвинуваченого ОСОБА_6 в іншому кримінальному правопорушенні, передбаченого передбачено ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), а саме у використанні завідомо підробленого документу, яке останній вчинив, як вказано у вироку за адресою: АДРЕСА_3 .
Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо буде встановлено порушення п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати обвинувальний вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно звернути увагу на ухвалу апеляційного суду в частині підстав скасування, перевірити доводи апеляційної скарги та постановити судове рішення у відповідності з усіма вимогами кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанціїв іншому складі суддів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: