Ухвала
04 лютого 2021 року м. Київ
справа № 363/4508/15-к
провадження № 51-539ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суд від 30 вересня 2020 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений висловлює вимогу про перегляд у касаційному порядку зазначених судових рішень.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня

2020 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_5 про перегляд вироку Іванківського районного суду Київської області

від 11 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Київського апеляційного суд від 30 вересня 2020 року вказану ухвалу щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність та необґрунтованість судових рішень, і вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції можуть бути лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з касаційної скарги, засуджений не зазначив, в чому саме полягає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції заяви захисника ОСОБА_5 в порядку, передбаченому положеннями статей 459 467 КПК та апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції, з урахуванням положень

ст. 412 КПК.
Вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, мають узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, якою регламентовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить вимоги до суду касаційної інстанції, яка б узгоджувалась з положеннями ст. 436 КПК.
Також, засуджений всупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК до своєї касаційної скарги не додав копій судових рішень, які оскаржуються в касаційному порядку.
Крім того, подана касаційна скарга містить істотні суперечності, оскільки в мотивувальній частині засуджений не погоджується з ухвалою суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду. Разом з тим, в резолютивній частині касаційної скарги ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду, але просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Отже, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки касаційної скарги, і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали особою, яка подала скаргу.
Залишення касаційної скарги без руху не перешкоджає відкриттю касаційного провадження за умови усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, якщо скарга надійде у межах строку, визначеного у ст. 426 КПК, або не пізніше п`ятнадцятиденного строку з дня одержання копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги засудженого вимогам ст. 427 КПК, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI

«Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до цього Закону та інших законів України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону

(в тому числі захист і складення документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суд від 30 вересня 2020 року залишити без руху та надати для усунення вищезазначених недоліків п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог Верховного Суду касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3