КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/157/2020 Категорія КК: ч. 2 ст.345 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0009313 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Знам`янка Казанівського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, працюючого оперуповноваженим поліції, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

за участю прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_10

потерпілого: ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, згідно ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, 12 вересня 2016 року, приблизно о 23-ій годині ОСОБА_7 , зустрівшись зі своїм товаришем ОСОБА_12 у кафе «Бурбон», що за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, вживав алкогольні напої.

Приблизно о 03 год. 13 вересня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішили їхати додому. Оскільки ОСОБА_12 був на власному автомобілі марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 попросив підвести його додому, на що ОСОБА_12 погодився.

Після цього, ОСОБА_12 і ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сіли до автомобіля «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , та поїхали по вулиці Ярослава Івашкевича м. Києва у напрямку жилого масиву «Виноградар».

На перехресті вулиць Ярослава Івашкевича та Вишгородської, ОСОБА_13 , порушив Правила дорожнього руху, у зв`язку з чим, поблизу будинку № 28/1 по вулиці Вишгородській м. Києва, був зупинений працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві - екіпажем № 0505 у складі поліцейського ОСОБА_14 та інспекторів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які несли службу по охороні громадського порядку.

Під час перевірки документів інспектором ОСОБА_17 та поліцейським ОСОБА_18 у водія ОСОБА_19 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, тому останньому було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння.

У цей час ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до працівників поліції з накладеним на правій нозі гіпсом і милицями, та почав просити відпустити ОСОБА_12 , після чого сів на бордюрний камінь поблизу автомобіля.

З метою перевірки ОСОБА_12 на стан алкогольного сп`яніння, інспектором ОСОБА_15 було викликано екіпаж патрульної поліції № 0552 Управління патрульної поліції у м. Києві у складі інспекторів ОСОБА_20 , ОСОБА_11 та виконувача обов`язків заступника командира роти ОСОБА_21 , які мали пристрій - алкотестер «Драгер».

У подальшому, 13 вересня 2016 року, близько 4 год., виконувач обов`язків заступника командира роти Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_21 дістав зі службового автомобіля пристрій - алкотестер «Драгер» та почав роз`яснювати водію ОСОБА_12 порядок проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння.

У цей час, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що перед ним знаходиться представник правоохоронного органу, з метою перешкоджання працівникам поліції у проведенні освідування ОСОБА_12 на стан алкогольного сп`яніння, піднявся з бордюру та почав провокувати працівника патрульної поліції ОСОБА_21 , а саме: штовхнув останнього плечем, хапав за формений одяг, намагався вихопити алкотестер «Драгер» та звинувачував у застосуванні до нього, ОСОБА_7 , фізичного насильства.

Щоб заспокоїти ОСОБА_7 , ОСОБА_21 посадив останнього на бордюр. У цей час ОСОБА_7 збив відеореєстратор, що був закріплений на форменому одязі співробітника поліції ОСОБА_21 та лівою рукою схопив останнього за праву руку. У свою чергу, інспектор патрульної поліції ОСОБА_11 взяв двома руками за ліву руку ОСОБА_7 з тим, щоб звільнити руку співробітника поліції ОСОБА_21 .

У свою чергу, ОСОБА_7 , з метою умисного спричинення легких тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу ОСОБА_11 у зв`язку з виконанням останнім своїх службових обов`язків, 13 вересня 2016 року, близько 4 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 28/1, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 є співробітником патрульної поліції, тобто працівником правоохоронного органу та перебуває в даному місці у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків по охороні громадського порядку, сидячі на бордюрі умисно завдав одного удару кулаком правої руки по обличчю інспектора ОСОБА_11 , спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в щічно - вилицевій ділянці справа.

Після цього, працівниками патрульної поліції до ОСОБА_7 було застосовано заходи фізичного впливу та спецзасіб «кайданки», а інспектору патрульної поліції ОСОБА_11 викликано швидку медичну допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження №0009313 закрити, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Вважає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки викладені у вироку висновки не підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, мають істотні суперечності, а також невідповідність призначеного покарання ступеню та тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість покарання, що разом дають підстави згідно з п.5 ч. 1 ст. 407; пунктів 2, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409; пунктів 2, 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 411 КПК України для скасування вироку із закриттям кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення в суді його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що у нього не було умислу заподіяти працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень. Він свою вину не визнав, оскільки жодного удару потерпілому він умисно не завдавав, а отримання потерпілим тілесних ушкоджень, можливо, відбулося випадково, внаслідок того, що в нього впали милиці. Із дослідженого у судовому засіданні оптичного диску відеозапису, що надійшов з ДВБ УВБ Національної поліції в Київській області, що було відзнято з нагрудного відеореєстратора патрульної поліції не вбачається факт нанесення ним удару потерпілому ОСОБА_11 . Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_15 та ОСОБА_22 не бачили факт нанесення удару ним потерпілому ОСОБА_11 . Тобто, показаннями свідків не підтверджуються показання потерпілого ОСОБА_11 стосовно обставин отримання ним від нього удару кулаком в обличчя. Інших доказів стороною обвинувачення на підтвердження його вини надано не було.

Обвинувачений ОСОБА_7 також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його твердження, в результаті яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, що відбувалось під час сварки зі сторонніми особами, що його дії не мали умисел наносити тілесні ушкодження потерпілому. Крім того з досліджених судом доказів та показань свідків, потерпілого не вбачається в чому ж саме полягав характер його дій та спеціальний мотив направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків. За таких обставин пояснення потерпілого не повинні бути покладені в основу обвинувального вироку, як і інші запропоновані стороною обвинувачення докази, які були досліджені в судовому засіданні, оскільки фактичні дані, які вони містять, не спростовують його доводи, як обвинуваченого, та свідків. А тому суд повинен був прийти до висновку про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, так як відсутня суб`єктивна сторона злочину, яка полягає у прямому умислі, поєднаному із спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що призначаючи йому покарання судом не в повній мірі було взято до уваги, що він раніше не судимий, позитивно характеризується і те, що санкція ч. 2 ст. 345 КК України передбачає спочатку обмеження волі або позбавлення волі. Суд не обґрунтував чому саме прийшов до висновку про обрання відносно нього покарання у виді позбавлення волі та застосування ст. ст. 75,76 КПК України.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 надійшла апеляційна скарга, у якій він просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження №0009313 закрити, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неповноту та неправильність судового слідства, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, внаслідок його суворості підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення в суді винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України на підставі п. 5 ч. 1 ст. 407; пунктів 2, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409; пунктів 2, 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 411 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та наполіг, що не поводив себе агресивно, зокрема, працівників поліції не хапав за одяг, не намагався вихопити алкотестер, не збивав нагрудний відеореєстратор та жодного удару потерпілому ОСОБА_11 він умисно не завдавав, а отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, можливо, відбулося випадково, внаслідок того, що в нього впали милиці. Умислу заподіяти тілесні ушкодження потерпілому він не мав і взагалі він не заподіював тілесні ушкодження потерпілому.

Обґрунтовуючи свої висновки про винуватість засудженого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, суд лише перерахував докази, при цьому їх не проаналізував і не дав їм оцінки з точки зору їх допустимості, достатності, законності та належності, й не перевірив кожен із них на відповідність вимогам ст.ст. 85, 91 КПК України.

Суд першої інстанції не навів у вироку суперечливі показання потерпілих та свідків, а зазначив лише ті, які мають обвинувальний ухил щодо ОСОБА_7 , що підтверджує упередженість та необ`єктивність судового розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до технічного запису судового засідання від 13.11.2017 року та 23.01.2018 року допитаних потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 встановлюється суперечливі покази щодо причини зупинки автомобіля, щодо присутності сторонніх осіб під час проведення освідування, стосовно поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 і факту нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, досліджені судом відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів працівників УГІП у м. Києві ДПП ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_21 судом було не повністю досліджено, незалежно від цього вказані відеозаписи не підтверджують факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 .

Отже, суд на обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_7 належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав повну оцінку всім наявним доказам як обвинувачення, так і сторони захисту, їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, чим поставив під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого вироку щодо ОСОБА_7 .

А тому, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України є передчасним, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, які вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в свою чергу вплинуло на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Визнаючи винним ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначаючи йому покарання суд не в повній мірі врахував той факт, що ОСОБА_7 характеризується позитивно як за місцем проживання, так і за місцем роботи, що він раніше не судимий і визначив покарання занадто суворе, при цьому використав свої дискреційні повноваження, тобто на свій розсуд визначив між альтернативними мірами покарання найбільш суворе покарання. Так, суд на свій розсуд обрав міру покарання, пов`язану з позбавленням волі, при цьому з застосуванням статті 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Не оспорюючи доведеність вини засудженого та кваліфікації його дій, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В іншому вирок залишити без змін.

Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості (ст. 414 КПК України).

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що призначаючи міру покарання ОСОБА_7 , суд не достатньою мірою врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, наслідків, завданих діями засудженого та призначив йому надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Так, своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_23 під час судового розгляду не визнав, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Таким чином, призначене судом покарання не відповідає ні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ні обставинам вчинення злочину, ні меті покарання, внаслідок м`якості.

Розглянувши кримінальне провадження, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_11 які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , та заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника- адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників- адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника- адвоката ОСОБА_8 та просили їх задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ,обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника- адвоката ОСОБА_8 про необхідність скасування вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.345 КК України є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження, а саме доказами, які суд першої інстанції перевірив в судовому засіданні дав належну оцінку і навів у вироку,зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 ,який зазначив, що 12 вересня 2016 року він заступив на службу в складі екіпажу № 0552 по охороні громадського порядку в Оболонському районі м. Києва. Окрім нього на чергування також заступили ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Приблизно о 3-ій годині 40 хвилин ними було отримано повідомлення від екіпажу № 0505 з проханням надати алкотестер «Драгер» для перевірки особи на можливе керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим він разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_21 прибули на вул. Вишгородську у м. Києві. Прибувши на місце, він побачив автомобіль марки «Hyundai Tucson», а також двох осіб, а саме: водія ОСОБА_12 та пасажира ОСОБА_7 . Під час проведення освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 , ОСОБА_7 всіляко заважав цьому, зокрема, висловлювався нецензурними словами, намагався вихопити з рук ОСОБА_21 алкотестер «Драгер», розмахував руками. Коли він, тримаючи ОСОБА_7 за руку, намагався відтягти останнього від ОСОБА_21 , ОСОБА_7 вдарив його кулаком правої руки по обличчю, спричинивши йому тілесні ушкодження.
Ці показання ОСОБА_11 повністю підтвердив і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

- показаннями свідка ОСОБА_21 який в суді першої інстанції дав показання,що у ніч на 13 вересня 2016 року він у складі екіпажу № 0552 разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , приблизно о 4-ій годині, отримали повідомлення від екіпажу № 0505 з проханням надати алкотестер «Драгер» для перевірки особи на можливе керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Прибувши за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 28/1, він побачив автомобіль марки «Hyundai Tucson», а також двох осіб з ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, водія ОСОБА_12 та пасажира ОСОБА_7 . Коли він намагався провести освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 , то ОСОБА_7 всіляко заважав йому це зробити, а саме: штовхнув, хапав за одяг, намагався вихопити алкотестер. При спробі заспокоїти ОСОБА_7 , останній зірвав нагрудний відеореєстратор, а потім вдарив кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_11

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який зазначив,що 13 вересня 2016 року, приблизно о 3-ій годині, в складі патруля № 0505 разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_25 по вул. Вишгородській, 28/1 м. Києва ними було зупинено автомобіль марки «Hyundai Tucson». Під час перевірки документів та спілкуванні з водієм ОСОБА_12 , в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Після цього, ними було викликано екіпаж № 0552 у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оскільки у них знаходився алкотестер «Драгер». Коли вони спілкувалися з водієм, до них підійшов пасажир даного автомобіля ОСОБА_7 та почав провокувати, зокрема, хапав за одяг, намагався вихопити алкотестер. У водія ОСОБА_12 алкотестер «Драгер» показав наявність алкогольного сп`яніння, тому він, разом ОСОБА_25 , пішов до службового автомобіля оформлювати документи, а склад екіпажа № 0552 та ОСОБА_15 залишилися на місці. Через деякий час він почув крики, а коли вийшов з автомобіля, то побачив, що ОСОБА_7 сидів на землі з одягненими на руки спецзасобами. Свідок також указав, що самого моменту, коли ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_11 він не бачив, однак бачив на обличчі останнього садно від удару.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка в суді першої інстанції зазначила , що вона у складі патруля № 0505 разом з ОСОБА_25 та ОСОБА_24 рухалися по Оболонському району міста Києва. 13 вересня 2016 року у нічний час по вул. Івашкевича м. Києва ними було зупинено автомобіль марки «Hyundai Tucson», оскільки водій останнього порушив Правила дорожнього руху. У подальшому, з метою перевірки водія ОСОБА_12 на стан алкогольного сп`яніння, вона викликала екіпаж № 0552 у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . У той час, коли вони спілкувалися з водієм, до них підійшов пасажир даного автомобіля ОСОБА_7 та почав поводити себе агресивно, зокрема, хапав за одяг, а потім, намагався вихопити алкотестер у ОСОБА_21 та зірвав нагрудний відео реєстратор у останнього.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який зазначив що 12 вересня 2016 року, приблизно о 23-ій годині, він зустрівся з ОСОБА_7 та у кафе «Бурбон», що за адресою: вул. Вишгородська, 28/1 м. Києва, вживав алкогольні напої. Приблизно о 3-ій годині 13 вересня 2016 року ОСОБА_7 попросив підвезти його додому, на що він погодився. Він сів за кермо автомобіля «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_7 на заднє пасажирське сидіння. Під час руху його автомобіль було зупинено працівниками поліції, а потім, запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Потім він бачив, як ОСОБА_7 підійшов до працівників поліції та про щось з ними розмовляв; розвиток подальших подій за участі ОСОБА_7 свідок суду повідомити не зміг. Разом з цим, свідок підтвердив, що на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовані він (свідок) та ОСОБА_7

- висновком судово-медичної експертизи №2366 від 13 вересня 2016 року, відповідно до якої у ОСОБА_11 виявлено синець у щічно-вилицевій ділянці справа. Вказане тілесне ушкодження могло бути спричинене 13 вересня 2016 року та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

- висновком судово-медичної експертизи №1947 від 29 листопада 2016 року,згідно якої у ОСОБА_11 , під час проведення 13 вересня 2016 року судово-медичного огляду був виявлений синець невизначеної форми у щічно-вилицевій ділянці справа. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження дозволяють стверджувати, що воно утворилося за рахунок однократної ударної дії тупого предмета та могло утворитися способом, який вказав потерпілий.

- відеозаписами з нагрудних камер співробітників поліції, які повністю підтвердили покази потерпілого та свідків.

Колегія суддів погоджується з оцінкою наданою вказаним доказам судом першої інстанції щодо їх відповідності критеріям належності та допустимості, визначених ст.85-88 КПК України.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а відтак підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.
За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 щодо недоведеності вини у вчиненні злочину, є необґрунтованими, безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізував та оцінив досліджені в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України та спростовують доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Згідно вимог ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.345 КК України і призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, вказані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону дотримані.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не обґрунтовані та не підтверджені допустимими і належними доказами з посиланням на відповідні матеріали кримінального провадження і не можуть бути визнані достатніми для скасування вироку суду першої інстанції та спростовуються матеріалами провадження, поскільки при ухваленні вироку та призначенні покарання ,суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив під час судового розгляду в суді першої інстанції всі обставини справи, врахував тяжкість вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання. Вказані доводи апеляційної скарги прокурора враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його відношення до вчиненого,матеріали, що його характеризують, те що обвинувачений за місцем проживання, навчання, військової служби та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває та обґрунтовано прийшов до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком.

Крім того, дані обставини підтверджуються і тим, що під час іспитового строку ОСОБА_7 не вчинив нового злочину, до адміністративної відповідальності не притягувався, сумлінно виконував обов`язки покладені на нього судом першої інстанції, а тому всі ці обставини свідчать про те що обвинувачений ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
При винесенні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги ст.9, ст.23,ст.94,ст.370 КПК України, повно,всебічно та об`єктивно встановлені фактичні обставини кримінального провадження,керуючись законом суд оцінив кожний доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.345 КК України,належним чином вмотивувавши підстави прийнятого рішення та призначив покарання що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 та прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року у кримінальному провадженні №0009313 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4