ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2387/20 Справа № 192/617/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, засудженого вироком Бабушкінського районного суд м. Дніпропетровська від 28 липня 2016 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року відмовлено в задоволенні подання ДУ «Солонянська виправна колонія №21» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає, працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» до цеху ССЦ-3 з квітня 2017 року по теперішній час, має лише 4 заохочення у вигляді подяки, що застосовані до нього 23 квітня 2018 року, 23 жовтня 2018 року, 19 січня 2020 року, 21 квітня 2020 року, та дійшов висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні в засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вимоги скарги засуджений обґрунтовує незаконністю судового рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та порушення норм кримінального права. Так, засуджений вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він має зразкову поведінку, міцні соціальні зв`язки, має брата ОСОБА_9 , який є інвалідом ІІІ групи та потребує постійного догляду, цивільну дружину, з якою є спільна дитина, та вважає, що у суду були всі наявні підстави для задоволення подання.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Обґрунтовуючисвої вимоги, захисник також посилається на незаконність і необгрунтованість судового рішення. Так, захисник вказує, що у суду були наявні всі підстави для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України, оскільки за період відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_5 характеризується добре, має зразкову поведінку та ставлення до праці, підтримує соціальні зв`язки з рідними, у відношенні до засуджених не конфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, щиро розкаюється, тому ухвала підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника щодо безпідставної відмови у застосуванні щодо ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних праопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання установи щодо засудженого про застосування до нього положень ст. 81 КК України, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Відповідно до подання, засуджений відбув 2/3 частини строку покарання.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні подання установи, суд врахував, що засуджений працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», до праці ставиться сумлінно, характеризується позитивно, має 4 заохочення.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Доводи ОСОБА_5 та його захисника про ненадання судом першої інстанції належної оцінки особі засудженого, зокрема тому, що свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаївся, характеризується добре, має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у відношенні до інших засуджених не конфліктний, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарг засудженого та його захисника, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 хоча і характеризується позитивно, однак за весь час відбування покарання має лише 4 заохочень, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення ставленням до праці та не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційних скарг, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ДУ «Солонянська виправна колонія №21» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4