Справа №585/574/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/641/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся ОСОБА_8 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2020 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Своє рішення суд мотивував тим, що поведінка ОСОБА_8 не відповідає критерію «довів своє виправлення», що є обов`язковою умовою, визначеною ч. 2 ст. 81 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. В обґрунтування якої останній вказує, що судом не обґрунтовано взято до уваги його колишні судимості, а відсутність порушень, наявність 2-х заохочення, які він отримав на виробництві, навпаки судом оцінені не були.

Зазначає, що в 2017 році він отримав 3 групу інвалідності, через хворі ноги, тому і залишив роботу на виробництві. Наголошує, що на даний час у виправній системі зняли такий критерій, як виправлення працею, та і колонії зараз мають назви не виправно-трудові, а просто виправні колонії. Звертає увагу, що його товариша, у якого були такі ж показника як і у апелянта, звільнили умовно-достроково на 1 рік та 10 місяців, а у нього залишилося лише пів року.

01.06.2020 року, засуджений ОСОБА_8 подав доповнення до апеляційної скарги, в якій зазначив, що з перших днів перебування в колонії він працював на виробництві, ціль якого була не отримати заохочення, а заробити, хоча за цю працю він отримував копійки. А тому, коли він одержав інвалідність та почав отримувати соціальну допомогу то залишив виробництво, оскільки вказує, що навіть за ту мінімальну суму, яку він отримує від держави йому потрібно працювати мінімум пів року а то і більше, тому на таких підставах бажання працювати у нього не має. Вказує, що на даний момент інвалідність у нього продовжена до 2012 року (а.с.57).

Розгляд апеляційної скарги проведено без участі апелянта - засудженого ОСОБА_8 , який направив на адресу суду заяву про розгляд даного кримінального провадження без його участі (а.с.54), та є належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в сьогоднішньому засіданні, що підтверджується наявною в матеріалах розпискою (а.с.60) і клопотань про участь не заявляв, тому в призначене судове засідання, не доставлявся, що не суперечить ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти вимог апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 539 КПК України, вислухавши пояснення засудженого та його захисника, представника Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)» ОСОБА_9 , думку прокурора, проаналізувавши матеріали справи та особової справи засудженого, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у випадку, якщо особа раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менше 3/4 строку покарання.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги засудженого колегія суддів вважає, що винесення рішення судом першої інстанції відбувалося з урахуванням вказаних норм закону та з ними узгоджується.

Так, як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року, яким засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років. У порядку ст. ст. 71, 81 КК України частково приєднано до призначеного покарання за цим вироком покарання, невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.03.2005 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року набрав законної сили 27 травня 2016 року, що підтверджується розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 липня 2017 року зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2005 року з 14 грудня 2004 року по 18 березня 2005 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з врахуванням відбутого покарання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення враховано, що ОСОБА_8 має два заохочення, а саме: 30.12.2016 року та 29.12.2017 року йому оголошено подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Стягнень засуджений ОСОБА_8 не має, що прямо суперечить доводам засудженого, щодо не взяття до уваги судом наявність в нього 2 заохочень та відсутність порушень.

Крім іншого, судом враховані позитивні характеризуючі дані участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі, участь у проведенні культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходів, суспільному житті відділення. Однак, проаналізувавши характеристики на ОСОБА_8 від 04.04.2018 року, 06.02.2020 року, 13.08.2019 року в сукупності, суд прийшов до висновку, що такі дії засудженого носять не систематичний характер, отже є ситуаційними, з метою отримання пільг, і не відповідають дійсній спрямованості життєвої позиції засудженого, з чим погоджується і апеляційний суд.

У супереч доводам апелянта про безпідставне врахування судом його колишніх судимостей, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення повинен враховувати всі дані про його поведінку за весь термін відбуття покарання, в тому числі і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і особу засудженого в цілому, зокрема і те, що ОСОБА_8 вже звільнявся від покарання умовно-достроково, але на шлях виправлення не став, що вказує на антисоціальну спрямованість його особистості.

Що стосується доводів засудженого, що він у 2017 році отримав 3 групу інвалідності, через хворі ноги, тому і залишив роботу на виробництві, то вказане виступало предметом детального дослідження при розгляді в суді першої інстанції.

Зокрема судом першої інстанції засудженому детально роз`яснено, що в установі наявні робочі місця, які не потребують постійного перебування на ногах (швейне виробництво), а отже, не працевлаштованість засудженого можливо пояснити лише його небажанням працювати, про яке між іншим, і сам ОСОБА_8 зазначає у своєму доповненні до апеляційній скарзі.

Доводи апелянта, що на даний час у виправній системі зняли такий критерій як виправлення працею є необгрунтованими та суперечать вимогам ч. 2 ст. 81 КК України.

Посилання засудженого на підтримку своїх доводів про умовно-дострокове звільнення в апеляційній скарзі на свого товариша, якого звільнили умовно-достроково, не стосуються предмета розгляду даного кримінального провадження, а тому визнаються необґрунтованими.

Інших достатніх даних на підтвердження факту свого виправлення засуджений ОСОБА_8 не навів ні в апеляційній скарзі, ні в доповненнях до неї та не надав при її розгляді.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання - залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4