Справа №345/4709/19
Провадження № 1-кп/345/120/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуша матеріали кримінального провадження № 0000202 від 17.02.2018 з обвинувальним актом щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Чертіж Жидачівського району Львівської області, жительки АДРЕСА_1 , працюючої вчителем Калуської ЗОШ І ІІ ступенів №8 Калуської міської ради Івано-Франківської області, не одруженої, раніше не судимої,

за ч. 1 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ :

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Злочин вчинено при наступних обставинах.
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_4 зобов`язано передати малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її батькові ОСОБА_7 , для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки. Після набрання постанови суду законної сили, ОСОБА_4 діючи умисно, ухиляючись від виконання постанови суду, малолітню ОСОБА_8 її батькові ОСОБА_9 не повернула.
08.02.2018 державним виконавцем Калуського МРВ ДВС відкрито виконавче провадження щодо зобов`язання ОСОБА_4 передати малолітню ОСОБА_8 її батькові ОСОБА_9
22.02.2018 та 07.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про примусове виконання виконавчого листа та ОСОБА_4 попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання постанови суду.
22.02.2018 ОСОБА_4 було направлено постанову від 22.02.2018 винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №344/12248/16-ц від 01.02.2018, що видав Апеляційний суд Івано-Франківської області, яку вона згідно із рекомендованим повідомленням отримала власноручно, що свідчить про те, що ОСОБА_4 була повідомлена про покладене на неї зобов`язання виконати постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018.
08.02.2018 ОСОБА_4 звернулася із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 та із заявою про зупинення виконавчого судового рішення до Верховного суду Касаційного цивільного суду, де вказала, що їй було відомо про постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018, що свідчить про те, що ОСОБА_4 умисно ухиляється від своїх зобов`язань.
24.10.2018 постановою Верховного суду ОСОБА_4 в задоволення касаційної скарги щодо постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018, відмовлено, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018, залишено в силі.
16.03.2018 ОСОБА_4 була ознайомлена із усіма матеріалами виконавчого провадження по постанові Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 щодо зобов`язання передати малолітню дочку ОСОБА_6 її батькові ОСОБА_7 , для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки.
Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи реальну можливість та будучи зобов`язаною виконати постанову суду, ухиляючись від своїх зобов`язань, навмисно не виконала постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили не визнала та відмовилася від дачі пояснень.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні стверджував, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, що обвинувачена ОСОБА_4 дійсно ухилялася від своїх зобов`язань , навмисно не виконувала рішення суду та мала реальну можливість його виконати та просив суд її виправдати.
Зокрема, зазначав, що розмір доходів ОСОБА_10 недостатній для поїздки до Італійської республіки разом з ОСОБА_6 , а тому вона не мала реальної можливості виконати покладений на неї обов`язок по виконанню судового рішення.
Крім того, відповідно до відкритого виконавчого провадження від 08.02.2018 року державним виконавцем здійснювалися ряд виконавчих заходів і батько ОСОБА_11 був частково на них присутнім, проте в подальшому після 22.02.2018 року ОСОБА_12 уже не було. А враховуючи резолютивну частину рішення суду, ОСОБА_10 зобов`язана була вчинити дії зобов`язального характеру , а саме передати дитину, то вона не могла її передати ані представнику ОСОБА_12 , ані державному виконавцю, що свідчить про відсутність реальної можливості у ОСОБА_4 виконати рішення і передати дитину.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченою, її вина у вчиненні даного злочину підтверджується показаннями свідків та іншими доказами, що є в матеріалах справи, дослідженими під час судового розгляду справи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка працює старшим державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), суду пояснила, що виконавче провадження було відкрито 08.02.2018, а в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено те, що боржник ОСОБА_4 повинен виконати рішення апеляційного суду протягом 10 робочих днів та водночас дану постанову було направлено поштою боржнику, однак лист з постановою повернувся. В подальшому, а саме 16.02.2018 до виконавчої служби надійшла заява від представника стягувача, про те що боржниця і стягувач на даний момент перебувають неподалік в кафе, після чого працівники виконавчої служби направилися в дане кафе з метою вручення ОСОБА_4 постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак, боржниця ОСОБА_4 замкнулася в технічному приміщенні даного закладу, попри те працівниками виконавчої служби було зачитано резолютивну частину рішення, яке перебуває в них на виконанні і спробували вручити боржниці постанову, яку отримати вона відмовилася, а потім втекла у зв`язку з чим не вдалося їй вручити вищевказану постанову.

Також свідок зазначає, що здійснювалися неодноразові виходи за місцем проживання ОСОБА_4 та були накладені на неї штрафи, а саме 22.02.2018 та 07.03.2018 було винесено постанови про накладення штрафу на боржника та зазначено про обов`язок боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Дані постанови боржниця отримала, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення.

В подальшому, виконавчою службою до Калуського ВП ГУНП направлялося подання про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за невиконання рішення суду. Поряд з цим, боржниця безпосередньо приходила до Калуського МРВ ДВС, ознайомлювалася з матеріалами виконавчого провадження і власноручно написала пояснення про причини невиконання нею судового рішення. Зокрема ОСОБА_4 зазначила, що вона не ухиляється від виконання рішення суду, оскільки нею подано касаційну скаргу і вона очікую на рішенні Верховного суду в її користь.

ОСОБА_13 наголосила суду, що за місцем проживання боржника неодноразово здійснювалися виходи, зокрема із представника поліції, органу опіки та піклування, декілька раз із стягувачем, його представником та перекладачем, про що складалися відповідні акти, однак жодного разу ОСОБА_4 двері не відчиняла, хоч і було зрозуміло що вдома хтось є. У зв`язку з цим, а також зважаючи й на те, що інформації про місце перебування дитини не було, то ОСОБА_6 подано в розшук, за результатами якого встановлено, що дитина перебуває там де прописана і проживає боржниця ОСОБА_4 . Водночас, в задоволенні подання про примусове проникнення до даного житла суд відмовляв. Свідок наголосила, що добровільного виконання рішення суду не було і водночас здійснювалися всі заходи передбачені законодавством для виконання даного рішення в примусовому порядку. Окрім цього, свідок пояснила, що стягувача ОСОБА_9 вона бачила коли рішення прийшло на виконання у лютому 2018, а потім в суді під час розгляду клопотання про розшук дитини в грудні 2018. Також він був присутній коли здійснювалися виходи за місцем проживання боржника і з`являвся за місцем її роботи.

Свідок ОСОБА_14 , пояснив суду, що працює директором Калуської ЗОШ І ІІ ступенів №8 Калуської міської ради Івано-Франківської області, в якій також працює ОСОБА_4 . Йому відомо, що обвинувачена має конфліктну ситуацію зі своїм колишнім чоловіком з приводу місця проживання їх неповнолітньої дитини. Також свідок зазначає, що ОСОБА_4 брала відпустки за власний рахунок у зв`язку із сімейними обставинами без збереження заробітної плати, однак більш як 15 днів на рік дану відпустку вона брати не могла.

Як працівника, ОСОБА_4 , характеризує з позитивної сторони, на даний момент вона займає посаду асистента вчителя, який здійснює педагогічний супровід двох дітей з особливими освітніми потребами, конфліктів як із вчителями, так із батьками і дітьми у неї не було. Про характер відносин ОСОБА_4 з її дитиною нічого не може сказати, однак зазначає, що люди, які спілкуються з ОСОБА_4 і знають дану ситуацію говорили про позитивні взаємовідносини матері з дитиною. Свідку відомо, що ОСОБА_4 не виконує рішення суду, тому що приїхали працівники виконавчої служби і спілкувалися з нею в його кабінеті, однак про що спілкувалися сказати не може, бо в той момент вийшов з кабінету.

Щодо заробітної плати ОСОБА_4 то свідок зазначив, що наручно вона отримує 6313,26 гривень щомісячно.

ОСОБА_9 бачив один раз зимою 2018 в приміщенні школи, коли він приїхав з метою побачитися з ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_15 , пояснила суду, що ОСОБА_4 сама виховує дитину і являться її сусідкою. Про невиконання рішення суду їй нічого не відомо. Як матір, може охарактеризувати обвинувачену з доброї сторони, оскільки вона прекрасно виховує дитину. Про рішення суду ОСОБА_4 трішки їй розповідала. Батька дитини останній раз бачила приблизно у 2015, про їх відносини не відомо.

Свідок ОСОБА_16 , пояснила суду, що дитина навчалася в ЗОШ № 11 в м. Калуш, директором якої вона є, два роки тому у третьому і четвертому класах, а зараз навчається у Калуській гімназії. Коли почалися проблеми з батьком, ОСОБА_4 у січні третього класу звернулася до школи із заявою про організацію дистанційного навчання у зв`язку із сімейними обставинами. Матір переживала, щоб не викрали дитину. Після звернення до управління освіти та їх погодженням, було належним чином організовано дистанційне навчання і налагоджено зв`язок із класним керівником. Дитина закінчила на достатньому рівні дистанційне навчання і вступила у Калуську гімназію імені Д. Бахматюка. Батько дитини з адвокатом двічі приїжджав до організації дистанційного навчання з метою побачити дитину і пояснити, що він має всі права на дитину і хоче її забрати, також цікавився навчанням. Одного разу йому вдалося побачитися з дочкою, а на другий раз її в школі не було у зв`язку х хворобою. ОСОБА_9 характеризує з позитивної сторони.

Також свідку відомо, що ОСОБА_4 працює вчителем в одній із Калуських шкіл і її середня заробітна плата орієнтовно становить шість-сім тисяч гривень на місяць.

Окрім цього, вина обвинуваченої ОСОБА_4 в інкримінованому їй злочині при зазначених вище обставинах повністю підтверджується дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
-заявою ОСОБА_17 про вчинення злочину від 16.02.2018, згідно якої заявник просить внести відомості до ЄРДР про факт вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.146, ч.3 ст. 382 КК України та встановити місце перебування його дочки (т.1 а.с. 104-105);
-виконавчим листом Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018, згідно якого зобов`язано повернути малолітню ОСОБА_18 в супроводі її матері ОСОБА_4 до місця її постійного проживання за адресою АДРЕСА_2 . У разі, якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_4 , передати малолітню доньку її батькові ОСОБА_17 і покласти на нього витрати, пов`язані з поверненням дитини в Італійську Республіку (т.1 а.с.106-107);
-супровідним листом від 02.02.2018 №06-30/340, яким підтверджено факт направлення та отримання Калуським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області оригіналу виконавчого листа по справі №344/12248/16-ц від 30.01.2018 для організації виконання повернення неповнолітньої ОСОБА_19 до Італійської Республіки (т. 1 а.с. 108);
-постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2018, відповідно до якої підтверджується відкриття ВП №55750082, щодо примусового виконання виконавчого листа № 344/12248/16-ц, виданого 01.02.2018 Апеляційним судом Івано-Франківської області про зобов`язання ОСОБА_4 передати малолітню ОСОБА_18 її батькові ОСОБА_17 , що проживає АДРЕСА_2 , для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки (т.1 а.с. 110);
-заявою ОСОБА_20 від 16.02.2018, який представляє інтереси ОСОБА_17 , про відмову ОСОБА_4 добровільно виконувати рішення суду та отримувати постанову про відкриття виконавчого провадження, із зазначенням того, що вона разом із ОСОБА_17 на даний момент перебуває неподалік в кафе «Мальва» по вул. Л.Українки,1 м. Калуш і відповідно просить вручити їй вищевказаною постанову (т.1 а.с. 111);
-актом державного виконавця від 16.02.2018, згідно якого здійснено вихід державного виконавця відповідно до повідомлення представника стягувача, за місцем перебування боржника у кафе «Мальва» по вул. Л.Українки,1 м. Калуш з метою вручення постанови про відкриття виконавчого провадження, однак з наміром ухилення від отримання даної постанови та виконання рішення суду ОСОБА_4 закрилася у технічному приміщенні зазначеного кафе, після чого вибігла із вказаного приміщення даного закладу. Таким чином боржниця відмовилася від отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та добровільного виконання рішення суду (т.1 а.с. 112);
-актами державного виконавця від 19.02.2018, 22.02.2018, 06.03.2018, 07.03.2018, 26.12.2018, 16.01.2019, 22.01.2019, 08.02.2019, 18.02.2019, 06.03.2019 відповідно до яких виходом державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме : АДРЕСА_1 , двері ніхто не відчиняв (т. 1 а.с. 113, 115, 118, 129, 168-172, 180);
-актом державного виконавця від 19.02.2018, відповідно до якого здійснено вихід державного виконавця разом із стягувачем ОСОБА_17 та його перекладачем за місцем роботи боржника ОСОБА_4 , а саме: Калуська ЗОШ №8, однак вона була відсутня за місцем роботи у зв`язку з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати (т.1 а.с. 114);
-рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_4 згідно якого їй направлено і особисто вручено постанову від 22.02.2018 винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №344/12248/16-ц від 01.02.2018, що видав Апеляційний суд Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 116);
-постановою про накладення штрафу від 22.02.2018 при примусовому виконанні виконавчого листа №344/12248/16-ц від 01.02.2018, відповідно до якої за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_4 накладено штраф на користь держави у розмірі 1700 грн. (т. 1 а.с. 117);
-запитом державного виконавця від 03.06.2018 №4089, про надання інформації про те, чи відвідує школу або перебуває на індивідуальному навчанні ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 119);
-відповіддю на запит №45/01-12 від 12.03.2018 стосовно учениці школи ОСОБА_6 , відповідно до якої встановлено, що із 12.02.2018 до 03.03.2018 навчання в закладі було призупинене, а з 05.03.2018 до 07.03.2018 вона була відсутня в школі, також матір учениці звернулася із заявою про надання дитині дистанційної форм навчання (т. 1 а.с. 120);
-рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_4 згідно якого їй направлено і особисто вручено постанову від 07.03.2018 при примусовому виконанні виконавчого листа №344/12248/16-ц від 01.02.2018 (т. 1 а.с. 130);
-постановою про накладення штрафу від 07.03.2018 винесеною при примусовому виконанні виконавчого листа №344/12248/16-ц від 01.02.2018, відповідно до якої за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_4 накладено штраф на користь держави у розмірі 3400 грн. (т. 1 а.с. 131-132);
-поданням старшого державного виконавця ОСОБА_21 направленим до Калуського ВП ГУНП про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, за умисне невиконання виконавчого листа Апеляційного суду Івано-Франківської області №344/12248/16-ц від 01.02.2018 (т. 1 а.с. 133-134);
-актом державного виконавця від 16.03.2018, відповідно до якого боржнику ОСОБА_4 надано для ознайомлення матеріали виконавчого провадження, а також попереджено про кримінальну відповідальність за розголошення інформації щодо стану виконавчого провадження (т. 1 а.с. 135);
-поясненнями ОСОБА_4 від 16.03.2018 в яких вона зазначає, що не ухиляється від виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018, оскільки очікує на результати розгляду поданої нею касаційної скарги на дане рішення до Верховного Суду в свою користь (т.1 а.с. 136);
-витягом з ЄРДР від 16.02.2018 з фабули якого видно, що від представника ОСОБА_20 , який діє в інтересах ОСОБА_17 , надійшла заява про не виконання ОСОБА_4 постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 (т.1 а.с. 140);
-заявою ОСОБА_4 від 24.04.2018 про надання можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження про зобов`язання повернути дочку до Італійської Республіки (т.1 а.с. 142);
-поданням від 04.10.2018 №20951 про оголошення у розшук малолітньої ОСОБА_19 , яку необхідно передати її батькові ОСОБА_17 для забезпечення повернення дитини до Італійської Республіки (т.1 а.с. 143-145);
-запитом державного виконавця від 11.10.2018 №20963 про надання інформації чи відвідує або перебуває на індивідуальному навчанні ОСОБА_6 (т 1 а.с. 146-147);
-відповіддю на запит державного виконавця від 16.10.2018 №218/01-21, про те, що ОСОБА_6 перебуває на дистанційній формі навчання (т.1 а.с. 148);
-ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2018, відповідно до якої оголошено в розшук ОСОБА_18 (т.1 а.с. 149-152) та ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.11.2018, якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а хвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2018 без змін (т.1 а.с. 153- 161);
-повідомленням від 19.12.2018, згідно якого у результаті проведених розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_22 проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується показами ОСОБА_4 , яка являється її мамою (т. 1 а.с. 162);
-інформацією ОСОБА_4 від 18.12.2018 в якій вона зазначила, що проживає разом із донькою ОСОБА_6 , яка навчається на дистанційні формі навчання та має все необхідне для життя і хоче проживати в Україні (т. 1 а.с. 163-164);
-інформацією ОСОБА_6 від 18.12.2018 про те, що вона проживає зі своєю матір`ю, і хоче проживати з нею в подальшому на території України (т.1 а.с. 165);
-актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.11.2018 у якому зазначено, що малолітня ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю ОСОБА_4 у задовільних умовах (т. 1 а.с. 167);
-актом державного виконавця від 28.02.2019, складеним під час виходу за місцем роботи боржника, однак вона була відсутня у зв`язку із перебуванням на лікарняному (т. 1 а.с. 179);
Аналізуючи досліджені безпосередньо в ході судового розгляду справи та оцінені в їх сукупності докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у судовому засіданні встановлена і доведена, а її умисні дії, в межах пред`явленого обвинувачення, суд кваліфікує за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.
Злочин, передбачений статтею 382 КК України є злочином з формальним складом, тобто є закінченим з моменту бездіяльності (невиконання) судового рішення та набуває тривалого характеру. Крім того, для наявності складу ст.382 КК України не потрібно, щоб невиконання судового рішення було злісним (систематичне невиконання).
За змістом цього Закону невиконання судового рішення є бездіяльністю, яка означає незастосування особою передбачених законом і цим судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо на цю особу покладено обов`язок і вона має реальну можливість виконати цей судовий акт.
При цьому невиконання може мати і характер ухилення, коли особа відкрито не відмовляється від виконання судового рішення, однак діє так, що фактично унеможливлює його виконання (завуальована форма).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і справедливий суд ( пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
В силу приписів ст. 124 та ст.129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Водночас, наявний в матеріалах кримінального провадження лист Міністерства закордонних справ України від 21.10.2019 (т. 1 а.с. 32-33) надісланий обвинуваченій на її звернення щодо фінансових вимог для подорожей в країни Шенгенської зони, зокрема Італійської Республіки та довідок про її доходи за 2018 та 2019 роки (т. 1 а.с. 35-36), в частині перевезення дитини за кордон, як наслідок причини не виконання рішення суду, суд до уваги не бере з огляду на наступне.
Виконавчим листом Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018, передбачено, що у разі, якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати ОСОБА_4 , передати малолітню доньку її батькові ОСОБА_17 і покласти на нього витрати, пов`язані з поверненням дитини в Італійську Республіку (т.1 а.с.106-107).
Зазначена обставина також спростовує доводи сторони захисту про відсутність реальної можливості виконати рішення суду через відсутність коштів у ОСОБА_10 ..
Також не заслуговують на увагу доводи захисника, щодо неможливості виконати рішення суду через відсутність ОСОБА_12 на території України.
З досліджених доказів в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_12 неодноразово перебував на території України та бажав виконання рішення. Та й самим рішенням суду зазначено повернути дитину в супроводі матері до її постійного місця проживання. Зобов`язання передачі дитини зумовлене у разі якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку.
Також, у документах долучених до матеріалів кримінального провадження містяться розбіжності у написанні прізвища потерпілого ОСОБА_17 . Однак, у суду не виникає сумніву, що всі зазначені матеріали, які містять такі розбіжності стосуються однієї і тієї ж особи.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, працює, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно.
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 судом не встановлено.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 судом не встановлено.
Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченої ОСОБА_4 , ступінь її вини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України, у виді штрафу в розмірі, що буде відповідати принципам справедливості, достатності і співрозмірності призначення покарання. При цьому, суд виходить із того, що покарання у виді позбавлення волі - є крайньою мірою покарання, і не буде відповідати принципам справедливості покарання, враховуючи те, що обвинувачена характеризується позитивно, має постійне місце мешкання та роботи.
Підстав для призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_4 із застосуванням ст.ст. 69, 69-1 КК України, з урахуванням встановлених судом обставин, не вбачається.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 368, 370, 374-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
Речові докази по справі:
-копія виконавчого листа апеляційного суду.,копія супровідного листа, копія квитанції, копія постанови про відкриття виконавчого провадження, копія заяви ОСОБА_20 , копії актів в кількості 4 штук, копії супровідного листа та квитанції, копія постанови про накладення штрафу, копія акту, копія запиту, копія відповіді на запит, копія заяви ОСОБА_4 , копія квитанції та касаційної скарги, копія заяви про зупинення виконання судового рішення, копія акту, копія квитанції та супровідного листа, копія постанови про накладення штрафу, копія подання, копія акту, копія пояснення, копія акту, копія супровідного листа, копія довідки, копія витягу, копія пояснення, копія заяви, копія подання, копія запиту, копія повідомлення, копія ухвали суду, копія постави суду, копія повідомлення, копія інформації 2 штуки, копія фото, копія акту обстеження, копія актів 4 штук, копія подання, копія ухвали, копії актів 2 штуки, копія заяви про роз`яснення, копія запиту, копії актів 2 штук, копія повідомлення, копія ухвали, копія подання, копія розпорядження 8 штук залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту проголошення.
Роз`яснити потерпілому, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Інші учасники можуть отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ: