ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6181/20
Провадження № 1-в/210/410/20
У Х В А Л А
іменем України
"14" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника КВК-80 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції подання начальника Дежавної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , суд

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшло подання начальника Дежавної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник КВК №80 подання підтримав, просив задовольнити.

Засуджений, також, просив задовольнити подання та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

Прокурор вважав подання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали особової справи засудженого, щоденник індивідуальної роботи засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2015 року, за яким останнього визнано винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.07.2015 року змінено у вступній та резолютивній частині, у решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2016 року зараховано засудженому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 16.08.2014 року по 07.10.2015 року включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відтак початок строку відбування покарання 16.08.2014 року, кінець строку 25.06.2022 року.

Згідно оцінки ступеню виправлення засудженого станом на 10.06.2020 року, зазначеної в щоденнику індивідуальної роботи з засудженим, засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення.

Згідно довідки про заохочення і стягнення ОСОБА_5 за час відбування покарання має 1 стягнення, яке на даний час є погашеними, має 4 подяки.

З довідки про доходи встановлено, що ОСОБА_5 декілька разів в 2019 році та 2020 році залучався до праці.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а також дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Відповідно до п.17 вказаної Постанови судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Частиною 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Крім того, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засуджених обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Таким чином, з досліджених матеріалів убачається, що за весь час відбуття покарання засуджений вперто не бажав ставати на шлях виправлення за що на останнього було накладено стягнення, після того в з 2016 по 2020 роки включно з метою стимулювання його поведінки ОСОБА_5 отримував заохочення за сумлінне ставлення до суспільно-корисної.
Суд враховує, що з часу відбування покарання у ОСОБА_5 відбувалися прояви як негативної так і позитивної поведінки. Втім, наявність стягнень і заохочень, які були накладені та застосовані до ОСОБА_5 протягом всього періоду відбування покарання, та останні заохочення застосовані протягом останнього передуючого року до звернення, не доводять сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказують та не підтверджують обставини, що ОСОБА_5 змінився та став на шлях виправлення, а тим більше виправився.
Крім того, судом взято до уваги, що ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин, вчинений проти життя та здоров`я особи, невідворотні наслідки, які настали після вчинення кримінального правопорушення, перерахований строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року за №842-УІІІ, який становить з 16.08.2014 року по 07.10.2015 року включно, строк, який залишився до відбуття, який становить майже два роки.

За вищенаведених обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що обставини, які наведені вище, не дають можливим суду дійти однозначного висновку про те, що останній дійсно став на шлях виправлення і, таким чином, не вбачається достатніх підстав для застосування умовно-дострокового звільнення.
На підставі викладеного, та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Подання начальника Дежавної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повний текст ухвали оголошено 17 грудня 2020 року о 13 годині 25 хвилин.

Суддя: ОСОБА_1