ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 591/4032/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1093/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Суми, українцю, громадянину України, який зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимий 25.08.2011 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 05.02.2016 року за відбуттям строку покарання,

який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16-00 години 05 січня 2021 року.

Обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Глухів Сумської області, українцю, громадянину України, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , проживає за адресою : АДРЕСА_3 , раніше судимий,

який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16-00 години 05 січня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що на даний час наявність ризиків щодо ймовірного ухилення обвинувачених від суду, знищення, спотворення будь-яких речей та документів, які мають значення для справи, незаконного впливу на потерпілих, вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшилась, оскільки пред`явлене обвинувачення не змінено,а розгляд справи не завершено. Обставини і мотиви, покладені в основу попередніх ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не припинили свого існування і відсутні підстави вважати, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити наявні ризики та належну процесуальну поведінку обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, а саме, домашній арешт.

Посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі не визначений розмір застави. Підозра, пред`явлена обвинуваченому, є необґрунтованою. Пояснення та позиція сторони захисту, на якій наполягав обвинувачений ОСОБА_8 , не врахована судом, та їй не надано будь-якої оцінки. Також відсутні будь-які докази, які б свідчили про причетність обвинуваченого до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Крім того, ОСОБА_8 не був затриманий під час скоєння злочину, жодний з потерпілих не вказав на нього як на особу, яка скоїла злочин, ні під час затримання обвинуваченого, ні під час обшуку його житла не було виявлено будь-яких предметів та слідів, які б свідчили про скоєння ним злочину. А тому посилання прокурора в клопотанні на наявність ризиків є його припущенням. При цьому судом не враховано, що обвинувачений має місце реєстрації, де він постійно проживає з матір`ю, батьком та сестрою, перебуває в цивільному шлюбі, має малолітню доньку, неофіційно працює.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 відмовилися від поданої захисником в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України, відтак апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 підлягає закриттю.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, які не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, зокрема, особливо тяжкого злочину у складі організованої групи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.
При цьому, обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, який на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти нові злочини.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, який раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Що стосується посилання захисника обвинуваченого на відсутність обґрунтованої підозри, а також доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, то слід зазначити наступне.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінальних правопорушень (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Доводи апелянта в частині недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 колегією суддів не приймаються, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не наділений повноваженнями перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки. Зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Твердження захисника про те, що обвинувачений має місце реєстрації, де він постійно проживає з матір`ю, батьком та сестрою, перебуває в цивільному шлюбі, має малолітню доньку, неофіційно працює є тими обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання про призначення покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. При цьому, зазначені доводи матеріалами кримінального провадження не підтверджені, а згідно з ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування даних, які характеризують особу обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 403,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в частині закриття апеляційного провадження до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а в іншій частині оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді