Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 161/8024/19
провадження № 51-1427ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня

2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 186 цього Кодексу на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 липня 2019 року, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 3 листопада 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник зазначає про неправильне застосування місцевим та апеляційним судами закону України про кримінальну відповідальність та вказує на неповноту судового розгляду й на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а тому просить змінити вирок міськрайонного суду й ухвалу суду апеляційної інстанції перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 186 КК на ч. 2 ст. 185 цього Кодексу та призначити мінімальне покарання в межах санкції зазначеної частини статті.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Усупереч наведеним положенням процесуального закону захисник, посилаючись у касаційній скарзі на застосування місцевим та апеляційним судами закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 186 КК) та незастосування закону, який підлягає застосуванню ч. 2 ст. 185 і ст. 75 КК, не навела обґрунтування доводу про незаконність вироку й ухвали цих судів, відповідно до

ст. 413 КПК не зазначила, у чому полягають порушення, про які йде мова у скарзі, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень і чому їх слід відносити до підстав для зміни касаційним судом згаданих вироку й ухвали з огляду на положення статей 370, 374, 404, 419 КПК і статей 50, 65, 75, 185 і 186 КК у їх взаємозв`язку. Також захисник на вказала, які положення кримінального процесуального закону порушили при цьому суди першої й апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень і чому їх слід відносити до підстав для зміни касаційним судом згаданих вироку й ухвали відповідно до ст. 412 КПК. Натомість захисник указує на неповноту судового розгляду, на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності усіх висновків апеляційного суду, наведених в ухвалі.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно

не задовольнив, та яких конкретно доводів, викладених в апеляційній скарзі, усупереч

ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції взагалі не дослідив, не перевірив і не оцінив,визнавши їх при цьому необґрунтованими. Відповідно, касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду для спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі захисника.

Крім того, доводи касаційної скарги захисника в частині неправильного застосування ст. 75 КК не узгоджуються з її вимогами про призначення ОСОБА_5 покарання без урахування вказаних положень закону. Вимоги в касаційній скарзі мають бути чіткими та відображати конкретну і послідовну позицію скаржника, не повинні містити суперечностей чи бути взаємовиключними.
Крім того, захисник не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 3 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3