Дата документу 28.01.2021 Справа № 337/5099/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/229/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/5099/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

законного представника

потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_12 та ОСОБА_11 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

02.11.2017 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_12 , перебуваючи біля стадіону ЗОШ №32 по вул.14 Жовтня, 13 у м.Запоріжжі, на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення умисного тілесного ушкодження, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя неповнолітньому ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 приблизно о 20 годині 35 хвилині на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення умисного тілесного ушкодження, наніс один удар правою ногою в обличчя неповнолітньому ОСОБА_7 , чим спричинили тілесні ушкодження у виді: закритого перелому кісток носу з синцем, садном в ділянці носу та набряком м`яких тканин, «гематомами в підочноямкових ділянках», які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також крововиливи на слизовій оболонці нижньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

На підставі ст.49, ст.74, ст.106 КК звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження закрито.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок щодо ОСОБА_11 змінити та звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК на підставі ст.49, ч.ч.1, 2 ст.106 КК у зв`язку із закінченням строків давності. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що неповнолітній ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення 02.11.2017 року, тобто з часу вчинення кримінального правопорушення минуло більше 2 років. Відтак обвинувачений ОСОБА_11 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за строками давності, тобто суд не застосував ті норми закону, які належало застосувати.

До апеляційної скарги прокурора заступником керівника обласної прокуратури були внесені зміни, відповідно до яких прокурор просив вирок щодо ОСОБА_11 скасувати, звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК на підставі ст.ст.49, 106 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 закрити.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив вирок щодо ОСОБА_11 скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.106, ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Цивільний позов потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без розгляду. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_11 та він як його захисник заявили клопотання про звільнення обвинуваченого саме від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а тому суд повинен був розглянути таке клопотання та задовольнити його. Натомість суд призначив обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, звільнив від його відбування, розглянув цивільний позов до обвинуваченого та без посилання на відповідну правову норму закрив провадження у справі. Між тим, якби суд прийняв законне рішення про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд був би позбавлений можливості вирішити цивільний позов потерпілого. А тому цивільний позов потерпілого заявлений до ОСОБА_11 необхідно було залишити без розгляду з роз`ясненням права вирішення його в порядку цивільного судочинства. Крім того, заява потерпілого про збільшення розміру позовних вимог подана до суду в одному примірнику, її копія обвинуваченому ОСОБА_11 або його захиснику не вручалася та не направлялась, а про існування такої заяви стало відомо лише в день ухвалення вироку, що позбавило сторону захисту підготувати відповідь на вказану заяву.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просив вирок щодо ОСОБА_12 змінити, призначити ОСОБА_12 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди до 904 грн. 69 коп. та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 5000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що при призначенні покарання суд не врахував провокуючу поведінку потерпілого, яка передувала обставинам вчинення кримінального правопорушення та підштовхнула ОСОБА_12 до здійснення протиправних дій. Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 не був обізнаний про стан здоров`я потерпілого (перебування після операції та її характер). За зовнішніми ознаками потерпілого припустити наявність у нього інвалідності було неможливо. Отже визнання судом в якості обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю є необґрунтованим. Також обвинувачений ОСОБА_12 вперше вчинив кримінальне правопорушення, висловив готовність стати на захист країни та уклав контракт зі Збройними силами України і наразі виконує обов`язки в зоні бойових дій, отже він перестав бути суспільно небезпечною особою. Крім того, надані потерпілим та його законним представником фіскальні чеки та квитанції в частині відшкодування матеріальної шкоди не є достатніми для підтвердження того факту, що вказані препарати були придбані саме потерпілим чи його законним представником, а також того, що вказані маніпуляції, ліки та медичні препарати були виписані саме потерпілому, або пов`язані з характером лікування або медичної допомоги, якої потребував потерпілий у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень. Заявлений розмір відшкодування моральної шкоди є завеликим, не враховує обставини, які передували та сприяли вчиненню кримінального правопорушення і того, що потерпілий також частково несе відповідальність за їх виникнення.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про одночасний розгляд його апеляційної скарги із можливістю звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК, оскільки на час апеляційного розгляду закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. При цьому захисник також пояснив, що у зв`язку із заявою ним такого клопотання доводи та вимоги його апеляційної скарги на даний час фактично втратили свою актуальність.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_9 , який підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити; захисника ОСОБА_10 , який підтримав апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та прокурора, а також своє клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності; потерпілого та його законного представника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг; прокурора, яка підтримала апеляційні скарги прокурора, що її подав і захисника ОСОБА_9 та заперечила проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 ; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора і захисника ОСОБА_9 підлягають задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а його клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах прокурор та захисник ОСОБА_9 , вимагаючи скасувати вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , виходили з того, що суд першої інстанції на порушення вимог закону не розглянув клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Натомість суд ухвалив вирок, яким призначив обвинуваченому покарання та звільнив від такого покарання.

Колегія суддів вважає слушними такі доводи та вимоги апелянтів виходячи з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке було підтримане обвинуваченим.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Разом з тим, суд першої інстанції всупереч зазначеним вимогам кримінального процесуального закону дане клопотання сторони захисту не розглянув, натомість ухвалив щодо ОСОБА_11 вирок, яким призначив обвинуваченому покарання, від якого на підставі ст.49, ст.74, ст.106 КК звільнив у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши кримінальне провадження.

У контексті наведених обставин вирок суду щодо ОСОБА_11 підлягає скасуванню зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності колегія суддів виходила з такого.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК, 02.11.2017 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК, відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії кримінальних проступків.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Згідно з ч.4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Захисник у справі є стороною кримінального провадження і діє в інтересах обвинуваченого, який вину в інкримінованих йому діях фактично визнав повністю і оспорював лише мотиви протиправності таких дій, розмір покарання і розмір відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Крім того, у своїй письмовій заяві про розгляд справи за своєї відсутності обвинувачений ОСОБА_12 також просив суд вирішити питання неможливості його притягнення до кримінальної відповідальності з огляду на п.2 ч.1 ст.49 КК, тим самим наполягаючи на застосуванні даної норми кримінального закону.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Правилами ч.3 ст.288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відтак враховуючи, що з дня вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК, минуло три роки, тобто закінчився визначений ст.49 КК строк давності притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності, сторона кримінального провадження в особі захисника ОСОБА_10 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , заявив клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів вважає, що відповідне клопотання захисника підлягає задоволенню.

У зв`язку з тим, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК у зв`язку із спливом строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 слід залишити без розгляду. Проте залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілому звернутися з позовом до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги прокурора і захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2020 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в цій справі скасувати.

Звільнити ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_11 закрити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4