Справа № 738/495/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/509/20
Категорія - ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду у місті Чернігові провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 14.02.2014 року вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією майна крім житла,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно ст. 81 КК України.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2020 року у застосуванні до нього умовно - дострокового звільнення відмовлено.

В основу свого рішення суд поклав те, що засуджений ОСОБА_6 , хоча і стає на шлях виправлення, однак своєю поведінкою за весь час відбування покарання не довів своє виправлення і застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання буде передчасним.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та прийняти нову, якою задовольнити його клопотання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду необґрунтоване, він відбув встановлену частину покарання, суд безпідставно послався на його поведінку протягом усього часу відбування покарання та вказує, що достатньо останнього періоду у рік і чотири місяці, протягом якого у нього стався процес позитивних змін і він став на шлях виправлення, чим, вважає, довів своє виправлення. Вважає «характеристику на засудженого» юридично нікчемним документом, оскільки остання затверджена документом, який не перебуває у вільному доступі, тому вважає, що викладені у ній посилання на стягнення не можуть бути враховані судом як і їх «погашення», оскільки таке поняття взагалі відсутнє. Крім того, зазначає, що ухвала суду підлягає безумовному скасуванню через неправильний виклад судом строку її оскарження, яким суд обмежив момент оголошення ухвали, а не отримання ним її копії.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали судової і особової справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за увесь час відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень п. 17 постанови пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Зазначених вимог суд першої інстанції під час розгляду подання дотримався.

Як вбачається з матеріалів особової справи та з характеристики засуджений ОСОБА_6 фактично відбув установлену частину строку покарання, відповідно до характеристики з місця відбування покарання, ОСОБА_6 систематично допускав порушення порядку утримання, отримав двадцять дев`ять стягнень, які на даний час погашені, внаслідок чого, в порядку ст. 133 КПК України, у період майже двох років перебував на обліку як особа, що допускає злісні порушення режиму утримання. Був працевлаштований робітником їдальні, звільнився за власним бажанням, в подальшому, з 23.07.16 по 20.12.2016 року виконував обов`язки нічного днювального відділення, до роботи відносився посередньо, заохочень не мав, з 20.02.2019 року виконує обов`язки нічного днювального відділення, до виконання своїх обов`язків відноситься сумлінно і старанно, активно приймає участь в неоплачуваних роботах по благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов відділення.

Надаючи оцінку наведеним обставинам у їх сукупності, колегія суддів, вивчивши відомості про особу засудженого, з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого, його поведінку протягом строку відбування покарання та зміну її напередодні спливу частини строку, який надає можливість застосування пільги, визначеної ст. 81 КК України, відношення засудженого до погашення судових витрат у справі, які становлять значну суму і зацікавленості у їх відшкодуванні, виходячи із наявної у матеріалах характеристики, останній не виявляє, з урахуванням того, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні з огляду на викладене вище, як і посилання на неправильний, на його переконання, порядок оскарження судового рішення, оскільки своє право на апеляційне оскарження ним було реалізовано.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 417, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 04 травня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4