В И Р О К
Іменем України

03 серпня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000045 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллінці, Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій, зареєстрованого у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 410 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_6 та визнане судом доведеним

Наказом міністра оборони України №740 від 31 липня 2010 року майора ОСОБА_6 призначено на посаду командира 50 окремого ремонтно-відновлюваного батальйону 8 армійського корпусу - військова частина НОМЕР_1 .

У подальшому наказом начальника генерального штабу Збройних Сил України від 14 листопада 2010 року ОСОБА_6 присвоєно військове звання «підполковник».

Відповідно до ст.ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п.3.1.3., 3.1.9. «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України», введеного у дію наказом МО України №300 від 16 липня 1997 року, ОСОБА_6 , як командир військової частини НОМЕР_1 , зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, забезпечувати організацію правильного зберігання майна військової частини, а також нести особисту відповідальність за організацію матеріального забезпечення частини (з`єднання) матеріальними засобами і коштами, організацію їх перевезення, законність та доцільність витрачання останніх, за підтримання у справному стані та правильне використання озброєння, бойової та іншої техніки та матеріальних засобів, тобто ОСОБА_6 на інкримінований йому період обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а тому є військовою службовою особою.

У грудні 2012 року з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 було передано військове майно, а саме: 18 танкоремонтних майстерень, на базі автомобілів НОМЕР_3 , укомплектованих лебідками «МАЗ ». Вказане майно було прийнято та поставлено на облік військової частини НОМЕР_1 .

На початку квітня 2013 року у командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , як у військової службової особи, виник умисел направлений на незаконне привласнення згаданих лебідок «МАЗ 131 НОМЕР_4 », шляхом зловживання своїм службовим становищем. З цією метою він домовився із невстановленими досудовим слідством особами про те, що останні у сховище, де зберігається ця військова техніка, демонтують лебідки з автомобілів та вивезуть за межи ввіреної йому військової частини, тобто незаконно ними заволодіють.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 5 квітня 2013 року близько 7 години ОСОБА_6 перебуваючи на території військового містечка № НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , у порушення вимог Конституції України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та «Положення про військове (корабельне) господарство ІНФОРМАЦІЯ_3 », зловживаючи своїм службовим становищем і діючи всупереч інтересам служби, віддав усний наказ командиру ремонтної роти бронетанкової техніки капітану ОСОБА_9 , який на той час перебував у добовому наряді - черговим військової частини НОМЕР_1 , не ставлячи його до відома про свої злочинні наміри, пропустити невстановлених досудовим слідством осіб, які приїхали на мікроавтобусі білого кольору з причепом, до сховищ № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 військового містечка № НОМЕР_5 , що капітан ОСОБА_10 , будучи підлеглим підполковника ОСОБА_6 , виконав, а саме дав відповідне розпорядження своєму підлеглому, командиру евакуаційного відділення сержанту ОСОБА_11 , пропустити вказаних невстановлених осіб на територію військового містечка № НОМЕР_5 , що сержант ОСОБА_11 виконав.

Після цього ОСОБА_6 , будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, та зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно з корисливих мотивів, дозволив вказаним особам демонтувати, а потім вивезти за територію військової частини НОМЕР_8 лебідок «МАЗ НОМЕР_9 » з танкоремонтних майстерень (ТРМ) та майстерень технічного обслуговування (МТО) на базі автомобілів 3IЛ-131, зокрема з ТРМ - 75 - А № 220, ТРМ - А - 172 № 1179, ТРМ - А - 172 № 265, ТРМ - А - 172 № 1181, ТРМ - 75 - А № 224, ТРМ - А - 172 № 171, ТРМ - А - 172 № 188, ТРМ - А - 172 № 278, ТРМ - А - 172 № 88, ТРМ - А - 172 № 1188, ТРМ - А - 172 № 75, ТРМ - А - 172 № 131, ТРМ- А - 172 № 129, ТРМ - А - 172 № 782, МТО - 80 № 395, МТО - 80 - 1 № 817, вартістю 930 грн. кожна на загальну суму 14 880 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, згідно раніше досягнутої домовленості з невстановленими особами, ОСОБА_12 віддав усний наказ командиру взводу по ремонту бронетанкової техніки на колісній базі сержанту ОСОБА_13 , який на той час змінив чергового сержанта ОСОБА_11 та перебував у добовому наряді черговим по охороні військового містечка № НОМЕР_5 , не ставлячи його до відома про свої злочинні наміри, пропустити до сховищ №793 та №811 вказаного військового містечка мікроавтобус білого кольору з причепом, що сержант ОСОБА_13 , будучи підлеглим підполковника ОСОБА_6 , виконав.

Того ж дня, ОСОБА_6 перебуваючи на території військового містечка № НОМЕР_5 , як військова службова особа, та зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно з корисливих мотивів, дозволив вказаним невстановленим особам на згаданому мікроавтобусі вивезти за територію військової частини НОМЕР_8 лебідок «МАЗ НОМЕР_9 ».

Отже, внаслідок злочинних дій підполковника ОСОБА_6 , 05 квітня 2013 року у період з 07 години по 18 годину 40 хвилин невстановлені досудовим розслідуванням особи у сховищі № НОМЕР_6 та №811 демонтували із танкоремонтних майстерень та майстерень технічного обслуговування 16 лебідок «МАЗ », після чого на мікроавтобусі білого кольору з причепом, вивезли їх з території військового містечка № НОМЕР_5 , тобто незаконно заволоділи ними.

Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 будучи військовою службовою особою та зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив військове майно, а саме 16 лебідок «МАЗ 131 НОМЕР_4 », вартістю 930 грн. кожна, на загальну суму 14 880 грн.

Показання учасників кримінального провадження, які доводять вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України

У ході судового розгляду справи ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що з серпня 2010 року по серпень 2015 року перебував на посаді командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_10 ). Згідно Директиви начальника Генштабу МО України військова частина НОМЕР_1 була правоприємником військової частини НОМЕР_2 . На виконання вказаної Директиви з військової частини НОМЕР_2 у військову частину НОМЕР_1 було передано 21 одиницю військової техніки. Ним, як командиром частини, був виданий наказ про призначення матеріально-відповідальним за передану техніку старшого прапорщика ОСОБА_14 . По нарядам передана техніка значилась 2-ї категорії, але через її некомплектність фактично вона була 5-ї та підлягала списанню. У зв`язку з цим комісією були складені акти форми 4 та форми 12, які направлені у Центр обліку надлишкового майна. За результатами прийому техніки, ним, як командиром частини, були написані відповідні рапорти щодо стану та комплектності техніки. Чи були лебідки на танкоремонтних майстернях на час їх передачі сказати не може, бо особисто техніку не приймав. Передані танкоремонтні майстерні зберігались у бетонному сховищі на території військового містечка № НОМЕР_5 . Доступ до сховищ мали старший прапорщик ОСОБА_14 та командир роти ОСОБА_15 , оскільки лише їх печатками опечатувались сховища. Ключі від сховищ знаходились у чергового по парку. Охорону містечка №81, яке знаходилось на території військової частини НОМЕР_2 , здійснювали черговий по парку та не менше шести військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . Фактично 21 одиниця переданої техніки зберігалась на території військової частини НОМЕР_2 , так як була у технічно несправному стані, а тому її ніхто не пересував.
Договором «Про відчуження та реалізацію військового майна» №290/2/105-12 ВР від 10.12.2012, техніка, яка згідно актів технічного стану відноситься до 5-ї категорії, була виставлена на реалізацію. Про що було відомо черговим військового містечка №81 сержанту ОСОБА_13 та сержанту ОСОБА_11 . Командир роти ОСОБА_15 та старший прапорщик ОСОБА_14 разом або порізно приводили осіб, які бажали купити техніку, до сховища №793, № 811 для її огляду під контролем майора Петрика. Також обвинувачений звертає увагу суду на відсутність будь-яких записів чергових Кошки та ОСОБА_16 в книзі документації чергового містечка №81 щодо пропуску у період з 03 по 06 квітня 2013 року на територію вказаного містечка мікроавтобусу білого кольору та цивільних осіб. Що, на думку обвинуваченого, говорить про відсутність даних подій як таких. Разом з тим, пропуск на територію військової частини здійснювався із дозволу начальника штабу у відповідності до інструкцій. У пропуску зазначається час коли особа зайшла на територію частини та час коли вийшла, сам пропуск повертався черговому по парку. Також ОСОБА_15 і ОСОБА_14 повинні були робити записи про розпечатування та опечатування сховищ. Техніка продавалась у комплекті, не можна було купити лебідку без самого автомобіля. За весь період реалізації техніки, ніхто із цивільних осіб її не купив. У квітні 2013 року він не давав наказу про пропуск цивільних осіб та білого мікроавтобуса на територію військового містечка №81 без пропуску та фіксації у відповідному журналі. У той час він не перебував на території частини, так як їздив купляти м`ясо до свого Дня народження.
До того ж, останній наголошує, що демонтаж лебідок неможливий без додаткового обладнання, спеціально навчених людей і зняття лебідок супроводжувалося б гучним гуркотом.
Окрім того, він не міг 25 липня 2013 року давати ОСОБА_17 наказ про внесення у акти та формуляри дописки про відсутність лебідок, оскільки ОСОБА_17 , згідно наказу №148 від 25.07.2013, у період з 25 по 26 липня був у відрядженні у м. Києві, тобто останній надав суду неправдиві свідчення. Факт наявності лебідок, за доводами обвинуваченого, підтверджується актами інвентаризації та перевірками, якими не виявлено втрат та нестач цих лебідок. Будь-яких вказівок ОСОБА_18 про внесення дописок щодо відсутності лебідок на автомобілях він не давав. ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , як члени інвентаризаційної комісії, несуть відповідальність за відомості, які вносяться у акт ревізії. У всіх актах за результатами проведення ревізій не значиться про нестачу лебідок. Вважає, що оскільки ОСОБА_18 є відповідальним за технічний стан даної техніки, то з метою захистити себе та перекласти вину за нестачу лебідок на іншого, оговорює його.
Крім того, обвинувачений вважає, що немає жодних підтверджуючих документів про надходження до його військової частини НОМЕР_11 з військовій частини НОМЕР_2 танкоремонтної майстерні 75 за номером 224, привласнення якої йому інкримінується. Вказана техніка та майстерні різних років випуску, модифікації, укомплектування, мають різні ресурси напрацювання та різні за своїм призначення, але прокурором визначена вартість кожної лебідки 930 грн., що говорить про ненадання прокурором на дослідження експерту актів технічного стану танкоремонтних майстерень.
На думку обвинуваченого свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 оговорюють його з приводу того, що він особисто був присутній при демонтажі лебідок, а свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 стосовного того, що він їм наказував внести записи до формулярів танкоремонтних майстерень про списання лебідок. Вказані свідки намагаються у такий спосіб помститися йому, як командиру частини, за те, що він належним чином виконував свої обов`язки, був вимогливий до себе та до цих свідків і не допускав порушення ними дисципліни.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що на початку квітня 2013 року, але точної дати не пам`ятає, перебував у наряді. У телефонному режимі командир ОСОБА_12 повідомив, що приїдуть люди подивитися танкоремонтні майстерні, а тому наказав йому пропустити їх у бокс де зберігалась вказана військова техніка. На виконання наказу ОСОБА_12 він разом із черговим по частині ОСОБА_20 запустив згаданих трьох цивільних осіб до сховища, які мали при собі великі торби. ОСОБА_20 було залишено і закрито цих осіб у сховищі одних. Коли о 17-й годині він здавав наряд ОСОБА_19 , дані особи ще залишалися на території сховища. Чим вони там займалися йому не відомо. Автомобіль, який привіз цих осіб, залишився за воротами, на територію не проїжджав, а перепустки невідомим особам про їх вхід на територію частини, за вказівкою когось із керівництва, він не виписував.

Свідок ОСОБА_19 у суді пояснив, що перебуваючи в наряді він особисто бачив як весною 2013 року, точної дати не пам`ятає, близько 18-19 години командир частини ОСОБА_6 зі старшим прапорщиком ОСОБА_21 приїхали на сховище, де протягом 30-40 хвилин вантажили лебідки з трьома чи чотирма невідомими особами на білий мікроавтобус з причепом. Документи невідомі особи не показували. Сховище вже було відкрито попереднім черговим Кошкою, який пояснив, що в сховищі цивільні люди зрізали з автомобілів лебідки. Під час прийому наряду бачив, що лебідки лежали окремо від автомобілів. Кількість винесених лебідок зі сховища та спосіб їх демонтажу йому невідома.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив показання вищевказаних свідків, а саме розповів суду, що перебуваючи в добовому наряді весною 2013 року, командир військової частини ОСОБА_12 по телефону повідомив йому про приїзд до військової частини невідомих осіб, які мали придбати військову техніку, передану із військової частини НОМЕР_2 . За усним наказом останнього він пропустив цих осіб на мікроавтобусі білого кольору з причепом на територію військового містечка до сховищ із технікою. Пам`ятає, що вказані особи мали при собі торби та інструменти. Чим займалися вони у боксі з технікою, він не знає. Але бачив як у другій половині дня невідомі особи вивозили на своєму мікроавтобусі лебідки з автомобілів, які знаходились у сховищах. Скільки конкретно лебідок вони вивезли, він не бачив. Проте пам`ятає, що командир ОСОБА_12 разом з цивільними особами та лебідками, на згаданому мікроавтобусі, виїхав у невідомому напрямку з території військової частини. Будь-яких записів у журналі про час заїзду та виїзду цього мікроавтобуса до військової частини, він за наказом ОСОБА_12 не робив.

Свідок ОСОБА_14 дав свідчення про те, що у грудні 2012 року він перебував у складі комісії, яка приймала військову техніку з військової частини НОМЕР_2 . За результатами приймання був складений акт форми 12. Передана техніка була укомплектована лебідками та зберігалася на складах. Під час прийому техніки зазначали, що вона відноситься до 2-ої категорії, хоча по факту потрібно було зазначити 4-у категорію. З 18-ти автомобілів лише один не був укомплектований лебідкою та ще одна лебідка була зламана. Приблизно 04 квітня 2013 року о 18 годині до нього зателефонував командир частини ОСОБА_6 і наказав показати техніку покупцям, оскільки вона була виставлена на продаж. До складів його безпосередньо привіз ОСОБА_12 з водієм, де вже чекали чотири, невідомі йому, цивільні особи. Документів дані особи не пред`являли. На чергуванні тоді був прапорщик ОСОБА_19 , який за наказом ОСОБА_12 пропустив на територію військової частини мікроавтобус марки «Форд транзит» з причепом із цивільними особами. У присутності ОСОБА_6 ці особи завантажили 16 лебідок у мікробус та причеп, а одну, тобто 17-ту, залишили, оскільки вона була зламана. Про те, що лебідки демонтували газорізом, він зрозумів оглянувши після цих подій автомобілі. Сам процес демонтажу не бачив, але спостерігав, як цивільні особи завантажували разом з лебідками балони та шланги газорізки. Про дану подію доповів командиру роти майору ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свідок ОСОБА_15 підтвердив факт незаконного привласнення ОСОБА_6 лебідок та з цього приводу пояснив, що був присутній при прийомі-передачі 18-ти одиниць військової техніки з військової частини НОМЕР_2 до частини НОМЕР_1 . Лебідки були на 17-ти машинах, крім однієї, комплектація якої не передбачала встановлення лебідки. З 4 на 5 квітня 2013 року він перебував у наряді черговим по військовій частині НОМЕР_1 . Саме 5 квітня о 7 годні йому зателефонував ОСОБА_6 і наказав показити людям цю техніку, так як вона підлягала продажу. Передана техніка знаходилась у двох сховищах. У першому сховищі було десять машин у другому вісім. На виконання наказу ОСОБА_12 , він взяв у чергового по парку ОСОБА_11 ключі від сховищ, куди запустив троьх цивільних осіб, які приїхали до військової частини на білому мікроавтобусі марки «Форд», залишивши його на стоянці біля КПП. Після цього зателефонував ОСОБА_12 та наказав йому займатися іншими справами. Протягом дня йому доповідали про те, що у даному сховищі ведуться якісь роботи, чути гул, клацання, скрегіт. Близько 17-ї години черговий ОСОБА_22 при здачі наряду повідомив, що згадані вище особи ще знаходяться у сховищах. Цього ж дня о 18 годині командир взводу ОСОБА_21 повідомив, що у присутності командира ОСОБА_6 , невідомі цивільні особи демонтували та вивезли з території військової частини 16 лебідок. На його запитання з цього приводу, ОСОБА_6 пояснив, що ця справа його не стосується. До того ж, від капітана ОСОБА_17 йому відомо, що ОСОБА_6 попросив останнього внести у акти форми 12 технічного стану танкоремонтних майстерень відомості про відсутність згаданих лебідок.

Свідок ОСОБА_23 у суді пояснив, що у квітні 2013 року, дати не пам`ятає, він заступив у наряд черговим по сховищу, у якому зберігалась техніка, передана з військової частини НОМЕР_2 . Коли приймав чергування сховище було закрите. Близько 8 годин ним було виявлено відсутність замка на одному зі сховищ, про що він доповів черговому. Черговий сказав, що йому відомий даний факт.

Також, свідок пояснив, що бачив як зі сховища на вулицю виходило двоє людей у цивільному одязі. Десь о 17 годині 30 хвилин він здавав чергування і дані особи ще залишались у сховищі, тобто вони знаходились там зранку до вечора.

Свідок ОСОБА_24 будучи допитаний судом, пояснив, що перебував на посаді начальника відділу заступника начальника Центру надлишкового майна ЗС України. У зв`язку з розформуванням військової частини НОМЕР_2 був виписаний наряд на передачу 18 одиниць техніки другої категорії із військової частини НОМЕР_2 у військову частину НОМЕР_1 . Про її передачу складались відповідні акти. Командиром військової частини НОМЕР_1 у Центр надлишкового майна надавались відомості про некомплектність переданої йому техніки. Чи були на машинах лебідки йому не відомо. Дана техніка у подальшому йшла на реалізацію. Також пояснив, що самостійно ОСОБА_6 реалізовувати її не міг, але міг показувати покупцям.

Свідок ОСОБА_25 у суді підтвердив, що був головою комісії під час прийому 18 одиниць військової техніки, яка передавалась із військової частини НОМЕР_2 у військову частину НОМЕР_1 . На підтвердження передачі техніки складався акт форми 12 у трьох примірниках, з яких один примірник залишався у них в частині, другий у військовій частині НОМЕР_2 , а третій направлявся у Департамент надлишкового майна. Даний акт готував командир військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_26 . Відповідно до наказу командира частини ОСОБА_6 матеріально-відповідальною особою за прийом цієї техніки був визначений прапорщик ОСОБА_14 .

Також свідок зазначив, що вказана техніка передавалась 2-ої категорії хоча насправді не відповідала цій категорії, так як була неукомплектована, тобто на ній не було ключів, спеціальних інструментів, навісного обладнання. Про таку неукомплектованість ними складався акт. Але на момент передачі лебідки на машинах були, вони кріпилися за допомогою болтів, а тому щоб зняти їх за допомогою ключів, потрібно не менше години часу.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні пояснив, що йому, як командиру військової частини НОМЕР_2 , вищестоящим керівництвом було поставлено завдання до кінця грудня 2012 року передати із частини всю техніку. Техніка, яка передавала була 2-ї категорії, на танкоремонтних майстернях та майстернях технічного обслуговування лебідки були у наявності, окрім однієї у якої була відсутня лебідка. Вся техніка знаходилась у сховищі на довгостроковому зберіганні, тому машини стояли на колодках. Під час передачі техніку було поставлено на колеса. Із військової частини НОМЕР_2 техніку передавав прапорщик Венжик. Під час передачі техніки у військову частину НОМЕР_1 недостачі виявлено не було. Усі наявні недоліки цієї техніки були зафіксовані прийомною комісією у актах передачі форми 12 та 4. У 2013 році йому телефонував ОСОБА_6 та попросив внести у їх примірник актів приймання згаданої техніки додаткові відомості про те, що на момент передачі техніки із військової частини НОМЕР_2 у військову частину НОМЕР_1 на автомобілях ЗІЛ-131 були відсутні лебідки. Однак він та його підлеглі цих додаткових відомостей до актів не вносили.

Свідок ОСОБА_18 у суді пояснив, що за своєю посадою він несе відповідальність за техніку, яка перебуває на обліку у військовій частині. Відповідальним за приймання техніки, яку передавали з військової частини НОМЕР_2 , був прапорщик Хоменко. Прийнята у частину танкоремонтні майстерні на базі автомобілів ЗІЛ-131 знаходились у сховищах, а відповідальність за її збереження ніс черговий наряду. Будь-яких рапортів про відсутність лебідок на прийнятих майстернях йому не надходило.

Також свідок повідомив, що влітку 2013 року за усним наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , він ручкою дописав у 16 формулярах майстерень, а саме у розділи «Особливі позначки», відомості про списання лебідок. Чи були на той час відсутні лебідки на танкоремонтних майстернях він не перевіряв. На той час він повністю довіряв командиру ОСОБА_12 , а тому вважав, що його вимоги правомірні.

Свідок ОСОБА_17 у суді також підтвердив факт, що у період з грудня 2012 року по січень 2013 року з військової частини НОМЕР_2 до його військової частини передавалась техніка. Він входив у склад комісії, яка приймала цю техніку. Після прийому техніки комісією були складені відповідні акти приймання, які особисто затверджував ОСОБА_6 . Вказана техніка на момент передачі була укомплектована лебідками та зберігалася у відповідних сховищах. Передавав техніку майор ОСОБА_27 . Матеріально-відповідальними особами за цю техніку у військовій частині НОМЕР_1 були прапорщик ОСОБА_21 та капітан ОСОБА_20 . Охорону даних складів здійснював наряд, що складався з чергового, помічника чергового і двох днювальних. Зі слів ОСОБА_16 , ОСОБА_28 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 йому відомо, що дані лебідки були демонтовані та вивезені за наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 . Саме цим особам командир особисто ставив задачі на відкривання сховища з технікою і на пропуск туди цивільних осіб та їх автомобіля.

Крім цього, сідок пояснив, що записи про наявність або відсутність лебідок на танкоремонтних майстернях на базі автомобіля ЗІЛ-131 до формулярів не вносяться, так як дана марка автомобіля виходить з заводу із встановленими лебідками. Разом з тим, у двадцятих числах липня 2013 року ОСОБА_6 відрядив його до Києва забрати формуляри на вказану техніку, які мали зберігатися у Центрі обліку надлишкового майна. Однак формулярів у Центрі не було, про що він повідомив командира ОСОБА_6 , який наказав йому звернутися з цього приводу до ОСОБА_29 . У телефонній розмові із ОСОБА_29 , останній повідомив, що формуляри знаходяться в нього. У зв`язку з цим він забрав формуляри у ОСОБА_29 за місцем його служби, тобто у в/ч НОМЕР_12 яка дислокується у АДРЕСА_3 . Після повернення з м. Києва, наступного дня о сьомій ранку, формуляри були передані ОСОБА_12 . Також ОСОБА_29 йому повідомив, що ОСОБА_12 просив внести до цих формулярів записи про відсутність лебідок під час передачі військової техніки, але виконати дане прохання ОСОБА_29 відмовився. Після того, як він передав формуляри ОСОБА_12 , останній наказав йому підібрати почерк подібний до того, яким були здійснені записи у формулярах і внести запис про списання лебідки. Після декількох невдалих спроб скопіювати почерк, ОСОБА_12 відпустив його. Але наступного дня, за усним наказом останнього, він за допомогою комп`ютера додрукував у третьому пункті «Комплексність» актів технічного стану танкоремонтних майстерень форми 12, інформацію про відсутність лебідок. Допис виконав лише у тих примірниках актів, які зберігались у військовій частині НОМЕР_1 .

Свідок ОСОБА_30 у суді підтвердив, що командир частини ОСОБА_6 міг по телефону дати дозвіл на пропуск цивільної машини на територію військової частин НОМЕР_1 . З приводу викрадення лебідок йому нічого не відомо. Сховище, у якому зберігалась передана з військової частини НОМЕР_2 техніка, освітлювалося лише ззовні, всередині енергопостачання не було.

Свідки сторони захисту ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 не надали суду будь-яких показань, які б підтвердили або ж спростували винуватість ОСОБА_6 . Зокрема, останнім не відомо про обставин передачі, зберігання, а також про відсутність чи наявність лебідок на військовій техніці, переданої до військової частини НОМЕР_1 .

Докази, які підтверджують висунуте ОСОБА_6 та доведене судом обвинувачення за ч. 2 ст. 410 КК України

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав себе винним у привласненні військового майна, винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину, окрім викладених показань свідків, повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами.

Згідно із рапортом начальника головного відділу УСБУ в Житомирській області ОСОБА_34 від 12.09.2013 року, у ході здійснення оперативно-службової діяльності відділом військової контррозвідки Управління отримано інформацію про вчинення у військовій частині НОМЕР_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 410 КК України (а.к.п. 2-4 т. 3).

За фактом привласнення ОСОБА_6 лебідок та внесення ним завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, 09.10.2013 до ЄРДР були внесені відповідні відомості, що підтверджується витягами (а.к.п. 164, 170, 173-174, 182-183, 187 т. 6).

Постановами про створення групи слідчих від 06.03.2014 та 23.06.2014, а також постановою про зміну слідчого від 10.10.2014 визначено слідчих у даному кримінальному провадженні ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 (а.к.п.176-179 т. 6).

Зазначені докази вказують на правомірність проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню.

Наказом Міністра оборони України №740 від 31.07.2010, майора ОСОБА_6 призначено командиром 50 окремого ремонтно-відновлюваного батальйону 8-го армійського корпусу Сухопутних військ ЗС України, військова частина НОМЕР_1 .

Цей наказ підтверджує той факт, що обвинувачений на момент вчинення ним злочину був військовою службовою особою.

Також даний факт підтверджується листом т.в.о. начальника відділу особового складу штабу в/ч НОМЕР_13 за №2/576 від 22.05.2014 про перебування ОСОБА_38 на посаді командира військової частини НОМЕР_1 (а.к.п. 50 т. 5, а.к.п.189 т. 6).

З наказів командира військової частини НОМЕР_1 №534 від 24.12.2012 та №11 від 11.05.2013, оглянутих 21.10.2014 слідчим, убачається, що ОСОБА_6 , як командир вказаної військової частини мав доступ до розпечатування усіх приміщень військової частини НОМЕР_1 , що вказує на наявність у нього повноважень відкривати сховище (а.к.п. 161-162, 164-225 т. 3).

Отже, вищеназвані докази свідчать про те, що обвинувачений виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, тобто є військовою службовою особою.

У відповідності до наряду №181/2/117-БТ від 09.10.2012 військова частина НОМЕР_2 у зв`язку із її реформуванням, дійсно передавала до військової частини НОМЕР_14 одиниць військової техніки, зокрема, ТРМА - 75 (172) - А та МТО - 80 на базі ЗІЛ-131 (а.к.п. 5-6 т. 3, 182 т. 4).

У акті по прийому-передачі бронетанкової техніки з в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 зазначено, що відповідно до наряду №181/2/117-БТ від 09.10.2012 року та наказу командира в/ч НОМЕР_1 №447 від 22.11.2012 комісією були проведені заходи по прийому згаданої бронетанкової техніки з в/ч НОМЕР_2 , в результаті роботи комісії були виявлені недоліки, проте не зазначено про відсутність лебідок. Відповідальним за її приймання, збереження і експлуатацію призначено ОСОБА_14 .

Зі змісту актів технічного стану танкоремонтних майстерень та майстерень технічного обслуговування: МТО-80 за №№ 395, 817; ТРМ-75 і ТРМ-172 за №№ 224, 75, 88, 129, 131, 171, 188, 265, 278, 782, 1181, 1179, 220, 1188 (форма 12), відомостей некомплекту цих майстерень, актів їх приймання (форма 4), які були оглянуті слідчим 13 та 14 жовтня 2014 року, вбачається, що під час визначення технічного стану вказаної техніки при її прийому до в/ч НОМЕР_1 , тобто станом на 25.12.2012, спеціальне обладнання лебідки, були наявні на вказаних ТРМ та МТО (а.к.п. 34-44, 66-69, 71-81 т. 3).

У паспортах (формулярах) автомобілів ЗІЛ-131, які були оглянуті слідчим 20.10.2014, немає будь-яких відомостей про відсутність на автомобілях лебідок (а.к.п. 39-47 т. 5).

Досліджені вище докази підтверджують факт наявності лебідок на танкоремонтних майстернях (ТРМ) та майстернях технічного обслуговування (МТО) станом на початок квітня 2013 року.

Факт привласнення ОСОБА_6 військового майна підтверджується протоколом огляду місця події від 20 листопада 2013 року за участю останнього, у відповідності до якого на території військового містечка №81 в спорудах №793 та №811 відсутні лебідки на ТРМ 75 - А № 220, ТРМ - А - 172 № 1179, ТРМ - А - 172 № 265, ТРМ - А - 172 № 1181, МТО - 80 № 395, ТРМ - 75 - А № 224, ТРМ - А - 172 № 171, ТРМ - А - 172 № 188, ТРМ-А - 172 № 278, ТРМ-А - 172 № 88, МТО - 80 - 1 № 817, ТРМ - А - 172 № 1188, ТРМ - А - 172 № 75, ТРМ - А - 172 № 131, ТРМ - А - 172 № 129, ТРМ - А - 172 № 782 (а.к.п. 70 т.3).

Винуватість обвинуваченого підтверджується протоколами проведення 14 та 18 листопада 2013 року слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , під час якого останні на місці події, а саме в спорудах №793 та №811 вказали на автомобілі ЗІЛ-131 де були лебідки, які 05 квітня 2013 року, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , були демонтовані та вивезені за межі цієї частини невідомими особами (а.к.п. 45-65 т. 3).

Згідно висновку експерта від 15.01.2014 № 9/135, вартість вказаної лебідки «МАЗ », з урахуванням зносу, станом на квітень 2013 року складала 930 грн., тобто ринкова вартість 15-ти лебідок станом на квітень 2013 року, становить 13 950 грн., а 16-ти, звісно - 14 880 грн. (а.к.п. 62-71 т.3).

Експерт ОСОБА_39 у суді підтвердив висновок експертизи щодо визначення вартості лебідок та доповнив, що експертне дослідження проводив згідно визначеної методики.

У відповідності до копії медичної книги ОСОБА_6 , записи про те, що він в період з 03 по 06 квітня 2013 року та з 23 по 25 липня 2013 року звертався до лікарів зі скаргами на здоров`я або йому рекомендовано звільнення від виконання службових обов`язків на цей період відсутні, що підтверджує факт перебування останнього на службі у інкримінований йому період (а.к.п. 35-43 т.4).

Крім цього, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні привласнення військового майна підтверджується наступними доказами.

Зокрема, у розділі «Особливі позначки» формулярів на ТРМ 75 - А №220, ТРМ - А - 172 №1179, ТРМ - А - 172 №265, ТРМ - А - 172 №1181, МТО - 80 №395, ТРМ - 75 - А №224, ТРМ - А - 172 №171, ТРМ - А - 172 №188, ТРМ - А - 172 №278, ТРМ - А - 172 №88, МТО - 80 - 1 №817, ТРМ - А - 172 №1188, ТРМ - А - 172 №75, ТРМ - А - 172 №129, ТРМ - А - 172 №782 містяться рукописні записи: «Лебідка автомобіля (майстерні ТРМ - 75 А, ТРМ - А - 172 та МТО - 80) списані на 100% командиром військової частин А 2366» (а.к.п. 16-18 т. 3 ). Крім того, у третьому розділі «Комплектність», актів технічного стану згаданих танкоремонтних майстерень форми 12 наявний, друкований запис про відсутність лебідки (а.к.п. 7-15 т. 3)

У свою чергу, висновком експерта №1/1973 від 17.02.2014 встановлено, що у первинний текст цих актів технічного стану форми 12 внесені зміни у кінці розділу «3. Комплектність» шляхом додрукування тексту «Лебідка автомобіля відсутня», «Відомість некомплекту затверджена командиром військової частини НОМЕР_15 у наявності» (а.к.п. 56-61 т. 5). Висновком ж експерта №1/1974 від 18.02.2014 встановлено, що первинний текст розділу №24 «Особливі позначки» формулярів згаданих танкоремонтних майстерень на базі ЗІЛ-131, внесені зміни шляхом дописки рукописного тексту «Лебідка автомобіля (майстерні ТРМ - А - 172)», «Лебідка автомобіля (майстерні МТО - 80)» та «Лебідка автомобіля (майстерні ТРМ - 75А)» (а.к.п.79-86 т. 5).

Разом з тим, згідно висновку №1/650 від 12.12.2014, рукописний текст «Лебідка автомобіля (майстерні ТРМ - А - 172)», «Лебідка автомобіля (майстерні МТО - 80)» та «Лебідка автомобіля (майстерні ТРМ - 75 А)» у вказаному розділі «Особливі позначки» формулярів виконані не ОСОБА_6 , не ОСОБА_17 , не ОСОБА_26 , а іншою особою (а.к.п.73-78 т. 5), якою, за висновками №1/222 від 20.02.2015 та №1/3-287 від 09.09.2019, є ОСОБА_18 (а.к.п. 87-91 т. 5, 71-83, т. 6).

Вищеназвані докази підтверджують показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що командир військової частини ОСОБА_6 звертався до них в липні 2013 року з проханням внести дописки до формулярів та актів технічного стану військової техніки про ніби то відсутність на ТРМ і МТО лебідок, які останній привласнив у квітні 2013 року.

До того ж ці показання свідків підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 14.02.2014, у ході проведення якого ОСОБА_17 у кабінеті №1 приміщення, яке розташоване на території військової частини НОМЕР_1 , вказав на ноутбук «Асус» і принтер «Кенон ІР2700», за допомогою яких він 25.07.2013 за наказом ОСОБА_6 у 17 актах форми 12, у графі «Комплектність» додруковував текст: «Лебідка автомобіля відсутня», «Відомість некомплекту затверджена командиром військової частини НОМЕР_15 у наявності» (а.к.п. 38 т. 5).

Показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_40 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 про те, що за наказом ОСОБА_12 невідомі цивільні особи на мікроавтобусі з причепом потрапили до сховища де зберігались танкоремонтні майстерні та саме за наказом останнього їм не виписували відповідну перепустку та не зазначали у журналі в`їзду та виїзду на територію військового містечка №81 повністю підтверджуються книгою огляду озброєння, техніки та боєприпасів та книгою обліку в`їзду і виїзду транспортних засобів на територію військового містечка № НОМЕР_5 , оглянутих слідчим 15.10.2014, з яких вбачається, що в період з 03 по 06 квітня 2013 року не проводилась перевірка озброєння, машин і техніки та ніхто зі сторонніх осіб на цивільному транспорті не заїжджав на територію згаданого містечка.

Цей факт також підтверджується оглянутими 10.10.2014 слідчим бланками одноразових перепусток, книгою обліку видачі одноразових перепусток, документацією наряду по контрольно-пропускному пункту і охороні частково вивільненої території військового містечка №81, (а.к.п. 82-84, 135-136, 154-157 т. 3).

В матеріалах кримінального провадження наявні матеріали стосовно солдата ОСОБА_41 , а саме копія витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2014 №1 про прийняття на службу, копія наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.08.2014 №184 про зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_41 , копія витягу з журналу, де міститься записи «Доповідь про подію, кримінальне правопорушення на солдата ОСОБА_41 » від 28.10.2014, «Повідомлення на солдата ОСОБА_41 » від 04.12.2014, копія наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28.10.2014 №43 про призначення службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_41 , доповідь про кримінальне правопорушення від 28.10.2014 №1056, доповідь про кримінальне правопорушення від 09.12.2014 №1202, копія паспорту на ОСОБА_41 , копія особової справи на військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_41 , протокол огляду документів від 24.12.2014 стосовно солдата ОСОБА_41 копія журналу реєстрації вихідних документів, копія наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28.10.2014 №43 про призначення службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_41 , копія наказу командира п/п НОМЕР_10 від 21.11.2014 №68 про результати службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_42 , копія наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2014 №195, копія Журналу обліку тимчасової непрацездатності військовослужбовців в/ч п/п НОМЕР_10 за період з 21.11.2014 по 10.12.2014, копія Книги обліку хворих в амбулаторія в/ч НОМЕР_1 за період з 21.11.2014 по 02.12.2014, копія Книги обліку хворих в амбулаторія в/ч НОМЕР_1 за період з 03.12.2014 по 10.12.2014, копія Книги обліку хворих направлених на стаціонарне лікування в/ч НОМЕР_1 за період з 20.11.2014 по 12.12.2014, справа №52 Том №5 «Вихідні документи» в/ч пп НОМЕР_16 за період з 17.09.2014 по 09.12.2014, список військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину або місце служби станом на 28.10.2014, копія витягу з наказу від 07.11.2014 №1095, копія повідомлення Військовому комісару Ємільчинського РВК від 04.12.2014 №1180, протокол огляду витягів з наказів від 05.01.2015, витяги з наказів командира в/ч пп НОМЕР_10 про відсутність солдата ОСОБА_41 на службі, копія книг обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибувшого особового складу в/ч НОМЕР_1 (а.к.п. 226-227, 230-245, т. 3, а.к.п. 1-34, 44-74, 125-181 т. 4)

Дані документи жодним чином не встановлюють чи спростовують будь-яких юридичних фактів, необхідних для встановлення істини по цій справі, а тому суд, на підставі ст. 85 КПК України, визнає ці докази неналежними.

Спростування судом доводів сторони захисту та висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України

Суд вважає неґрунтовними доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому стороною обвинувачення злочинів та відповідної постанови керівника органу досудового розслідування про доручення слідчому на проведення слідчих дій по згаданому провадженню, оскільки у матеріалах справи наявні та досліджені судом витяги з ЄРДР, постанови та доручення керівника органу досудового розслідування про визначення групи слідчих та про зміну слідчого у даному кримінальному провадженні (а.к.п. 167-183, 185-187 т. 6 ).

Не заслуговують на увагу твердження захисника щодо відсутності доказів про призначення ОСОБА_6 на посаду командира військової частини НОМЕР_1 , так як вказаний факт не заперечується самим обвинуваченим та доводиться дослідженими судом наказом №740 від 31.07.2010 та листом т.в.о. начальника відділу особового складу штабу в/ч НОМЕР_13 за №2/576 від 22.05.2014 (а.к.п. 50 т. 5, а.к.п.189 т. 6).

Захист звертає увагу суду, що 13 жовтня 2014 року під час огляду слідчим акту технічного стану танкоремонтних майстерень, останній у протоколі огляду вказав маркування танкоремонтних майстерень без літери «А» та за номером «228», зокрема, «ТРМ - 172 №228» та «ТРМ - 172 №224». У свою чергу, ОСОБА_6 не інкримінується привласнення лебідок згаданих вище майстерень, що, на думку захисту, свідчить про хибність висунутого обвинувачення.

З цього приводу суд має зазначити, що згідно обвинувального акту ОСОБА_6 інкримінується привласнення 16 лебідок із танкоремонтних майстерень та майстерень технічного обслуговування, абревіатура та номер яких зазначені як: «ТРМ - 75 - А №220, ТРМ - А - 172 №1179, ТРМ - А - 172 №265, ТРМ - А - 172 №1181, ТРМ - 75 - А №224, ТРМ - А - 172 №171, ТРМ - А - 172 №188, ТРМ - А - 172 №278, ТРМ - А - 172 № 88, ТРМ - А - 172 №1188, ТРМ - А - 172 №75, ТРМ - А - 172 №131, ТРМ - А - 172 №129, ТРМ - А - 172 №782, МТО - 80 №395, МТО - 80 - 1 №817». Правильне маркування цієї техніки вказано у формулярах до цих майстерень, а тому формальне зазначення слідчим у протоколі огляду документів маркування даних танкоремонтних майстерень без літери «А» та за номером «228» є явною опискою, яка сама по собі не може слугувати підставою для спростування обставин вчиненого ОСОБА_12 злочину.

З цих же підстав суд не визнає недопустимими протоколи огляду формулярів танкоремонтних майстерень та справи №40 від 20.12.2014 та 24.01.2014.

Також сторона захисту посилається на невідповідність протоколів слідчих експериментів проведених із свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 нормам процесуального законодавства через відсутність додатків до протоколу слідчої дії із ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , а саме фототаблиць.

За правилами ст.ст. 104, 105 КПК України хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими, окрім іншого, є фототаблиці.

Як убачається із протоколів слідчі експерименти із ОСОБА_15 та ОСОБА_17 фіксувалися за допомогою фотоапарату «SONY Cyber-shop», однак у них відсутні додатки у вигляді фототаблиці.

Суд вважає, що відсутність лише фототаблиці до цих протоколів, сама по собі не є підставою для визнання самого протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки зміст протоколу відповідає показанням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , які вони давали у суді.

Також не заслуговує на увагу суду зауваження сторони захисту щодо місця проведення слідчих експериментів із ОСОБА_15 та ОСОБА_14 яке, згідно до протоколів, відбувалось на території військової частини НОМЕР_2 , хоча за обвинуваченням лебідки були вилучені з військової частини НОМЕР_1 .

Судом достовірно було встановлено, що танкоремонтні майстерні на базі автомобілів ЗІЛ-131, після їх передачі у військову частину НОМЕР_1 , фактично залишались у тих же сховищах на території військового містечка № НОМЕР_5 , де раніше дислокувалась військова частина НОМЕР_2 , про що і було зазначено у протоколах.

Отже, згадані протоколи слідчих експериментів відповідають вимогам процесуального законодавства та обставинам встановленим судом.

Не може бути визнаний недопустимим доказом висновок експерта №1/135 від 15.01.2014, яким визначена вартість 15 - ти лебідок, з огляду на те, що в описовій частині цього висновку експерт вказує, що лебідки на переданих до військової частини НОМЕР_1 автомобілях були однієї марки в однаковому технічному стані та комплектації. У зв`язку з чим, останній визначив вартість кожної лебідки у сумі 930 грн. Саме з вартості одної лебідки, не використовуючи будь-які спеціальні знання, можливо встановити, як вартість 15-ти, так і вартість 16-ти лебідок, привласнених ОСОБА_6 . Також експерт ОСОБА_39 підтвердив у суді, що проводив вказану експертизу згідно затвердженої методики, що діяла на час її проведення.

Окрім цього, ст. 410 КК України передбачає відповідальність за викрадення, привласнення, вимагання військовослужбовцем зброї, бойових припасів, вибухових або інших бойових речовин, засобів пересування, військової та спеціальної техніки чи іншого військового майна, а також заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем.

Тобто у наведеній статті законодавець встановив, що кримінально-карним діянням є посягання на спеціальне майно, тобто військове майно, що за приписами ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у збройних силах України являє собою державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та до якого належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

З огляду на викладене, суд вважає недоречними доводи захисту про те, що прокурором не визначена конкретна вартість привласненого військового майна, а саме 16-ти лебідок, що, на думку захисту, виключає склад інкримінованого обвинуваченому злочину.

Правова позиція суду ґрунтується виходячи з того, що злочин, передбачений ст. 410 КК України, відноситься до категорії злочинів проти встановленого порядку несення військової служби. Отже, ця норма, шляхом встановлення кримінальної відповідальності, захищає саме спеціальне майно військове, використання та обіг якого пов`язане саме із встановленим порядком несення військової служби.

Таким чином, сума привласненого військового майна не є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 410 КК України і не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, а лише може бути врахована при призначенні покарання чи при вирішенні цивільного позову.

Крім викладеного захист вважає, що протокол огляду документів від 20.12.2014, під час якого слідчим були оглянуті формуляри танкоремонтних майстерень є недопустимим доказом, так як невідомо джерело їх походження, а саме яким чином формуляри опинились у військового прокурора.

Суд не погоджується із цими доводами захисту, оскільки загадані документи надійшли до Житомирської військової прокуратури з Управління Служби безпеки України в Житомирській області на виконання постанови слідчого від 14.10.2013 про доручення проведення слідчих дій, що підтверджується листом №57/10285 від 06.11.2013 та відповідною постановою, тобто у порядку, встановленому кримінально-процесуальним кодексом (а.к.п. 191-194 т. 6).

Не заслуговують на увагу твердження захисника про відсутність джерела походження актів технічного стану танкоремонтних майстерень, які були оглянуті слідчим 13.10.2014, так як згадані акти були надані начальником відділу Центру надлишкового майна ОСОБА_24 під час його допиту в якості свідка, що підтверджується відповідним протоколом допиту свідка від 17.04.2014 (а.к.п. 217-220 т. 6).

Суд також не бере до уваги доводи ОСОБА_43 про те, що він не міг 25 липня 2013 року давати ОСОБА_17 наказ внести у акти та формуляри дописки про відсутність лебідок, у зв`язку з тим, що останній згідно наказу №148 від 25.07.2013 у період з 25 по 26 липня був у відрядженні у м. Києві.

Вказані доводи повністю спростовуються показаннями самого свідка ОСОБА_17 про те, що у двадцятих числах липня 2013 року він дійсно був відряджений Онофрійчуком до Києва у Центр надлишкового майна аби забрати акти технічного стану танкоремонтних майстерень. Але вказаних актів у Центрі не було, тому він забрав ці акти у майора Сєргєєва, який проходив службу в Києві у в/ч НОМЕР_12 , а наступного дня о 7 годині ранку він їх передав ОСОБА_6 , який наказав йому внести до актів дописки про відсутність лебідок.

Обвинувачений ОСОБА_6 , як на доказ своєї невинуватості, посилається на щомісячні рапорти заступників командира військової частини ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , командира ремонтної роти ОСОБА_15 , за період з березня по грудень 2013 року, про справність військової техніки ремонтної роти, її повну укомплектованість і придатність до застосування за призначенням, а також на акти інвентаризації від 10.04.2013, 15.05.2013, 01.12.2013 за результатами якої фактів втрат, нестач чи надлишків матеріальних засобів встановлено не було (а.к.п. 77-124, 158-160 т. 3, 190-191, 192-200, 201-204, 205-243 т. 4, 1-37 т. 5).

Разом з тим, відсутність відомостей у згаданих рапортах та актах інвентаризації про нестачу у військовій частині будь-якого майна жодним чином не спростовує показання свідків про привласнення ОСОБА_12 05 квітня 2013 року лебідок. До того ж, остання за хронологією інвентаризація майна проводилась на підставі вже підроблених, за вказівкою ОСОБА_12 , документів обліку військового майна, у яких ОСОБА_44 та ОСОБА_45 було дописано, що вказані лебідки списані.

За свідченням ОСОБА_6 цивільні особи у період з 3 по 6 квітня 2013 року могли приїжджали у військову частину для огляду танкоремонтних майстерень, які підлягали реалізації.
Однак ці доводи спростовуються договором №290/2/105-12 ВР від 10.12.2012 «Про реалізацію військового майна» дія якого закінчилась 30 березня 2013 року. У зв`язку з цим на початку квітня 2013 року ніхто не міг придбати вказану військову техніку, а відтак її демонстрація особам, які мали намір придбати її, була недоречною.

Показання обвинуваченого про те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_14 могли не виконувати його накази та не пропускати цивільних осіб 05 квітня 2013 року до сховищ у яких зберігалась техніка є неправдивими, так як ОСОБА_6 був командиром ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , тобто останні перебували у постійних відносинах влади-підпорядкування.

Твердження обвинуваченого про те, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 оговорюють його з метою помсти за його принциповість та вимогливість не заслуговують на увагу, оскільки у суду немає жодних підстав недовіряти цим свідків, які між собою не перебувають у родинних чи інших близьких стосунках та є незацікавленими у вирішенні даної справи.

Встановлені судом обставини, а саме період вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому за ч. 2 ст. 410 КК України злочину щодо привласнення військового майна, відрізняються від обставин викладених в обвинувальному акті.
Разом з тим, суд вважає, що це не є порушенням вимог ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, з огляду на те, що суд не вийшов за межі інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України. У свою чергу, викладені у вироку обставини вчинення ОСОБА_6 цього злочину повністю підтверджуються дослідженими у суді доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Отже, під час розгляду справи судом було встановлено, що інкриміновані ОСОБА_6 події щодо незаконного привласнення 16 лебідок відбувалися 05 квітня 2013 року, коли ОСОБА_15 перебував на чергуванні у добовому наряді з 4 на 5 квітня, а саме у період часу з 07:00 до 18:40 годин 5 квітня 2013 року, тобто у період кінця чергування Кошки та початку чергування Мерзлікіна.

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого про те, що він не причетний до привласнення лебідок, оскільки ці доводи суперечать показанням усіх свідків, а також дослідженим письмовим доказами та встановленим на їх підставі обставинам вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України.
З огляду на викладене суд не вірить показанням обвинуваченого та вважає, що останній у такий спосіб намагається уникнути кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, поза розумним сумнівом, дійшов висновку, що командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, незаконно 5 квітня 2013 року привласнив військове майно військової частини НОМЕР_1 16 лебідок «МАЗ НОМЕР_9 » до танкоремонтних майстерень та майстерень технічного обслуговування на базі автомобілів ЗІЛ-131, а саме використовуючи свої повноваження командира військової частини НОМЕР_1 , дозволив невстановленим в ході досудового розслідування особам демонтувати вказані лебідки з автомобілів та вивести їх за межи ввіреної йому військової частини.
Отже, ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин, а тому суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 410 КК України, як привласнення іншого військового майна військової частини НОМЕР_1 , військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 за. ч. 1 ст. 366 КК України та визнане судом недоведеним, а також мотиви його недоведеності

Стороною обвинувачення ОСОБА_6 також висунуте обвинувачення у вчиненні ним службового підроблення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 24 липня 2013 року близько 08 години перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , з метою приховати нестачу привласнених ним 16 лебідок «МАЗ » та уникнення настання для себе негативних наслідків у вигляді матеріальної та кримінальної відповідальності, використовуючи своє службове становище, вирішив підробити офіційні документи, а саме формуляри танкоремонтних майстерень та майстерень технічного обслуговування на базі автомобілів ЗІЛ-131, які були обладнанні цими лебідками. З цією метою, він наказав старшому лейтенанту ОСОБА_17 у розділі «Особливі позначки» формулярів, дописати текст про відсутність лебідок, не ставлячи його до відома про свої злочинні наміри, проте старший лейтенант ОСОБА_17 відмовився виконати це прохання.

Цього ж дня, ОСОБА_6 , перебуваючи на території вищевказаної військової частини, продовжуючи свої злочині дії направлені на підроблення згаданих формулярів, наказав майору ОСОБА_18 дописати у розділі «Особливі позначки» формулярів текст про відсутність лебідок, не ставлячи його до відома про свої злочинні наміри, що майор ОСОБА_18 , будучи підлеглою особою по відношенню до підполковника ОСОБА_6 , виконав, дописавши у розділи «Особливі позначки» формулярів танкоремонтних майстерень текст: «лебідка автомобіля майстерні ТРМ - А - 172», «лебідка автомобіля майстерні ТРМ - 75 - А», «лебідка автомобіля майстерні МТО - 80», після чого вказані формуляри передав підполковнику ОСОБА_6 , який віддав їх старшому лейтенанту ОСОБА_17 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на приховання нестачі 16 лебідок «МАЗ », ОСОБА_6 25 липня 2013 року, віддав усний наказ начальнику бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_17 , не ставлячи його до відома про свої злочинні наміри, внести зміни у розділи «комплектність» актів технічного стану (форми 12) танкоремонтних майстерень з яких були демонтовані вказані лебідки, а саме додрукувати текст «Лебідка автомобіля відсутня. Відомість некомплекту затверджена командиром військової частини НОМЕР_15 в наявності», що старший лейтенант ОСОБА_46 , будучи підлеглою особою по відношенню до підполковника ОСОБА_6 , виконав, у зв`язку з чим було незаконно списано військове майно, а саме 16 лебідок «МАЗ » загальною вартістю 14 880 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у внесенні ним, як службовою особою, до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Суд вважає, що вказане обвинувачення недоведене з огляду на таке.

Дослідженими вище доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , протоколом слідчого експерименту проведеного з останнім, висновками експертів, судом встановлений факт внесення неправдивих відомостей до формулярів майстерень.

Разом з тим, вказані докази доводять, що ці неправдиві відомості були внесені до офіційних документів безпосередньо ОСОБА_18 та ОСОБА_17 за наказом обвинуваченого ОСОБА_6 , а не останнім.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України предметом службового підроблення є офіційні документи, тобто такі, що складаються й видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також підприємств, установ та організацій будь-якої форми власності, які посвідчують конкретні факти й події, що мають юридичне значення, а також мають властивість породжувати певні правові наслідки у виді виникнення, зміни або припинення правовідносин.

Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК України дій, а саме: внесення до документів неправдивих відомостей; інше підроблення документів; складання неправдивих документів; видача неправдивих документів.

Стороною обвинувачення не надано доказів, що саме обвинуваченим ОСОБА_6 були внесені неправдиві відомості до формулярів танкоремонтних майстерень та актів їх технічного стану, як передбачено ч. 1 ст. 366 КК України.

Наявність обставин, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Виходячи із закріпленого у статті 17 КПК України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 2 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Отже, з урахуванням показань свідків, висновків експертиз та інших належних та допустимих доказів, а також розглядаючи справу у межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що прокурором не доведено, що саме ОСОБА_6 будучи командиром військової частини НОМЕР_1 , тобто службовою особою, вніс до офіційних документів, а саме формулярів танкоремонтних майстерень завідомо неправдиві відомості про списання лебідок та у акти технічного стану танкоремонтних майстерень форми 12 завідомо неправдиві відомості про відсутність лебідок.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Мотиви призначення покарання за ч. 2 ст. 410 КК України, а також мотиви прийняття рішення щодо цивільного позову, речових доказів та запобіжного заходу
Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винуватого, який за місцем служби характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту вчинення інкримінованих злочинів будь-яких інших правопорушень до проголошення вироку не вчиняв, а також відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 .

При цьому суд вважає, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного та враховуючи санкцію ч. 2 ст. 410 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про стягнення з обвинуваченого на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальної шкоди у розмірі 14880 грн. суд задовольняє у повному обсязі, як такий, що доведений матеріалами кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави 5332 грн. 66 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз.

Долю речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою або іншого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні вказаного злочину.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Цивільний позов військового прокурора задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Міністерства Оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 14880 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісім) грн. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 5332 (п`ять тисяч триста тридцять дві) грн. 66 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз.

Речові докази, а саме:

- паспорти (формуляри) автомобілів ЗІЛ-131 за №№ БД871120, БД446078, БД821745, БД862130, БД821743, БД871116, БД422062, БД871125, БД821744, БД874049, БД794702, БД871477, БД872332, БД872373, БД880032, БД872354, БД872366, БД872371;

- акти приймання (Форма 4) танкоремонтних майстерень (ТРМ - А 172, МТО 80, ТРМ - 75 А) за №№ 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 54, 55, 56;

- відомості некомплекту майстерень технічного обслуговування і танкоремонтних майстерень за №№ 395, 817, 224, 633, 75, 88, 129, 131, 171, 188, 190, 265, 278, 782, 1179, 220, 1188, БТС-4А №5678 та БТС-4А №702Е35;

- справу №52 том №5 «Вихідні документи» військової частини- польова пошта НОМЕР_10 , яка знаходиться на зберіганні у військовій прокуратури Житомирського гарнізону;

- три примірники актів технічного стану (форма 12) на танкоремонтні майстерні, майстерні технічного обслуговування за №№ 220, 1179, 265, 1181, 224, 171, 188, 278, 88, 1188, 75, 131, 129, 782, 395, 817, 190, 633, а також БТС - 4А №702Е35, БТС - 4А №5678;

- формуляри танкоремонтних майстерень ТРМ - 75 А № 220,

ТРМ - А - 172 № 1179, ТРМ - А - 172 № 265, ТРМ - А - 172 № 1181, МТО - 80 № 395, ТРМ - А - 172 № 224, ТРМ - А - 172 № 171, ТРМ - А - 172 № 188, ТРМ - А - 172 № 278, ТРМ - А - 172 № 88, МТО - 80 - 1 № 817, ТРМ - А - 172 № 1188, ТРМ - А - 172 № 75, ТРМ - А - 172 № 131, ТРМ - А - 172 № 129, ТРМ - А - 172 № 782, ТРМ - А - 172 № 190 приєднати до матеріалів даного кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: