Провадження №1-кп/523/1244/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Одеської м місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

у присутності потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0002315 від 24.07.2020р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рудний Кустанайської області р. Казахстан, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, працюючого неофіційно, не маючого утриманців, в силу ст.89 КК України не маючого судимостей.

Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (не маючого реєстрації)

у скоєнні злочину, передбачених ст.126-1 КК України, -

Встановив:

23.07.2020 року приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого мешкання, в квартирі АДРЕСА_2 , де мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинив відносно ОСОБА_4 психологічне насильство у вигляді словесних образ та приниження її гідності. При цьому ОСОБА_5 неодноразово вчиняв відносно своєї матері домашнє насильство, внаслідок чого тричі притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 3.03.2020р., 13.03.2020р. 1.04.2020р. за вчинення 1.02.2020р., 21.02.2020р., 21.02.2020р. відповідно адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУАП у вигляді накладення штрафу в дохід держави.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно у зазначений в обвинувальному акті день 23.07.2020 року у денний час доби, знаходячись за місцем свого мешкання в ході чергової лайки зі своєї матерію ОСОБА_4 із-за неприязних відносин та непорозуміння словесно ображав останню нецензурною бранкою.

Причини свого вчинку пояснив тим, що був трохи випивши, не заперечуючи того факту, що дійсно декілька разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, вину визнає повністю, висловлюючи щире каяття, запевняючи, що більше не буде вчиняти протиправних дій.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила обставини кримінального правопорушення, вказавши, що конфлікти постійно відбуваються, коли син приходить випивши, наполягала щодо призначення обвинуваченому міри покарання у вигляді позбавлення волі, пояснюючи тим, що він неодноразово попереджався, однак нічого не змінюється.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні інкримінованого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілої, свідка, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєних кримінальних правопорушень, в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, надані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_5 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 своїми діями скоїв умисний злочин, передбачений ст.126-1 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності потерпілої особи, та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, а також мотивацію вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів спрямованих на заволодіння чужим майном, однак в силу ст.89 КК України визнаний таким, що не має судимості, не працевлаштований, як вбачається не має постійних джерел доходів, разом з цим наявне постійне місце проживання, за яким негативно характеризується, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.1732 ч.2 КУпАП, що підтверджується копіями постанов Суворовського районного суду м. Одеси за №523/19435/19 від 23.12.2019р., №523/3539/20 від 13.03.2020р., №523/3815/20 від 1.04.2020р., долучених до матеріалів судового провадження стороною обвинувачення; думку потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання для ОСОБА_5 , не бажаючи вибачати сина, незважаючи на те, що останній просив вибачення за вчинене, що говорить про усвідомлення своєї провини та каяття, відсутність тяжких наслідків.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, суд відносить повне визнання своєї провини, щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування речові докази не долучалися,залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Матеріали кримінальних проваджень за №0002315 від 24.07.2020р. до обвинувального акту не долучались, тому суд визначає їх місце зберігання в Одеській місцевій прокуратурі №4.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, з урахуванням санкції 126-1 КК України, вимог ст.60 цього ж Кодексу оцінюючи у сукупності обставини, характер та ступінь тяжкості, мотив вчиненого злочину, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, те, що він ніде не працює, не має постійних джерел доходів, веде спосіб життя, який не відповідає нормам суспільства, враховуючи поведінку обвинуваченого під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив протиправність своїх дій, приймаючи до уваги думку потерпілої, прокурора, вважає, що міра покарання у вигляді арешту, буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину, застосування більш м`якого покарання, на думку суду, у даному випадку є недоцільним.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що в рамках даного кримінального провадження щодо ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання у вигляді арешту, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили з метою досягнення дієвості цього провадження та запобігання ризикам, передбаченими ст.177 КПК України, а саме переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження, обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України строком на один місяць, що на думку суду буде достатнім для забезпечення належної поведінки засудженого і виконання вироку в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 179, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначив йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.

Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ст.194 ч.5 п.п.1,2,3 КПК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибути до ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомити суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 процесуального керівника у кримінальному провадженні за №0002315 від 24.07.2020р.

Запобіжний захід, обраний під час судового провадження щодо ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком чинності, залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили, змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжній захід на тримання під вартою, взяв під варту та конвоювати його для подальшого відбування покарання в місця позбавлення волі - в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Виконання вироку у даній частині покласти на Суворовський ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області за місцем проживання засудженого та ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту відповідно діючого законодавства.

Матеріали кримінального провадження №0002315 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2020 року зберігати в Одеській місцевій прокуратурі №4.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СУДДЯ: