Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1688/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №286/1688/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання:
-за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі;
-за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;
-за ч.3 ст.185 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 22.11.2017 по 01.03.2018 та з 22.08.2018 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 572 грн. процесуальних витрат на проведення дактилоскопічної експертизи.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави 572 грн. процесуальних витрат на проведення дактилоскопічної експертизи
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 7 травня 2017 року, близько 21 год., в місті Овруч, по вул. І. Богуна, 14 ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, повторно, перебуваючи в приміщенні кафе «Татова Хата», з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань, скориставшись неуважністю сторонніх осіб та власника, зі стільця місця відпочинку ОСОБА_10 взяв жіночу сумочку, вартістю 184 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Samsung» моделі GT-11, вартістю 2609 грн., й з метою реалізації свого злочинного наміру, поніс викрадене в напрямку виходу із вказаного закладу, однак свій злочинний намір не довів до кінця із причин, що не залежали від його волі, хоча виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був помічений ОСОБА_11 , який почав кричати в адресу ОСОБА_8 , після чого, останній, кинув сумочку з мобільним телефоном в даному кафе та залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
Крім цього, 8 травня 2017 року, близько 2 години ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань, скориставшись тимчасовою відсутністю власника та сторонніх осіб, підійшов до господарства, належного ОСОБА_12 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та через незамкнену хвіртку пройшов до подвір`я вказаного господарства, де, знявши незамкнений замок з вхідних дверей літньої кухні, проник до її приміщення, де виявив алюмінієвий посуд та керуючись єдиним умислом на таємне викрадення всього майна, виніс алюмінієву каструлю об`ємом 20 літрів вартістю 351 грн. та алюмінієву господарську миску об`ємом 15 літрів вартістю 187 грн., які заховав на дорозі біля вказаного домогосподарства потерпілої та в продовження свого злочинного наміру, повернувся до приміщення вказаної літньої кухні, де таємно викрав алюмінієву каструлю об`ємом 10 літрів вартістю 190 грн. та алюмінієву каструлю об`ємом 15 літрів вартістю 262 грн., які виніс за територію домогосподарства на дорогу, після чого його помітила потерпіла та забрала частину викраденого майна, яким ОСОБА_8 , мав реальну можливість розпорядитися на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 990 грн.
Також, 1 червня 2017 року близько 18 години ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а саме грошових коштів з банківських платіжних карток ОСОБА_13 , з корисливих спонукань, перебуваючи в приміщенні кімнати-номеру 36 готелю «Гостинний двір», що в м. Овруч по вул. Прикордонна, 6, за місцем тимчасового проживання останнього, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, із-під подушки на ліжку, таємно взяв належні останньому банківські платіжні картки АТ «Ощадбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк», після цього, в продовження свого злочинного наміру, 1 червня 2017 року, близько 18 години 20 хвилин, в АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , знаючи пін-коди до викрадених банківських платіжних карток, які були написані на вказаних картках, використав їх (картки) та відомі пін-коди до них й по черзі з банкомату ПАТ КБ «Приватбанк» із рахунку ОСОБА_13 намагався зняти грошові кошти в сумі 2000 гривень, але із-за відсутності вказаної суми на рахунках не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, хоча вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Крім цього, 20.07.2018 року, близько 13 години, в АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , повторно, та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, пройшли на територію домогосподарства ОСОБА_14 , де ОСОБА_8 розбив шибку вікна кухні, через яку проник всередину будинку, а ОСОБА_9 залишився стояти на вулиці біля розбитого вікна кухні, після чого ОСОБА_8 , перебуваючи всередині будинку, таємно викрав та передав через вікно ОСОБА_9 2 алюмінієві каструлі, діаметром 26 см., по ціні 85 грн. кожна, на суму 170 грн., алюмінієву каструлю, діаметром 30 см., вартістю 95 грн., 2 алюмінієві чавуни, ємністю 2,5 л, вартістю 68 грн. кожен, на суму 136 грн., алюмінієвий чавун, ємністю 3 л, вартістю 84 грн., залізну пательню, вартістю 83 грн., алюмінієву гусятницю, вартістю 166 грн., залізний бідон, ємністю 3 л, вартістю 77 грн., саморобний електроподовжувач, вартістю 76 грн., 1 упаковку макаронних виробів «Розумний вибір», масою 1000 г., вартістю 13,30 грн., 1 упаковку цукерок «Рачки», масою 298 г., вартістю 21,68 грн., 1 пляшку вина «Кагор», ємністю 0,7 л., вартістю 86,70 грн., 1 пляшку вина «Мікадо», ємністю 0,7 л., вартістю 57,90 грн., 1 пляшку напою «Фруктик дюшес», ємністю 1,5 л., вартістю 9,90 грн., після чого викраденим розпорядились на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 таємно викрали чуже майно, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 1076,48 грн.
Крім цього, 27.07.2018 року, близько 23 год., по АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 , з корисливих спонукань, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з під`їзду № 3 вищевказаного будинку, таємно викрав велосипед марки «Аист», належний ОСОБА_16 , вартістю 359 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, просить його скасувати, та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, визнати його винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, призначивши покарання 3 роки 8 місяців позбавлення волі (2/3 від 5 років за ч.2 ст.185 КК України). Початок строку обчислювати з 01.06.2017. Застосувати ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), з 22.11.2017 по 01.03.2018 та з 22.08.2018 до вступу вироку в законну силу.
При цьому, зазначає, що відсутні будь-які належні докази його вини в інкримінованих злочинах, висновки суду першої інстанції базуються лише на припущеннях та на застарілих показаннях свідків. Також, вважає, що письмові докази у провадженні не доводять його вину, як по епізоду крадіжки 08.05.2017 у потерпілої ОСОБА_12 (посуд), так і по замаху на крадіжку 07.05.2017 у потерпілої ОСОБА_10 (жіноча сумка). Наголошує, що суд першої інстанції належно не врахував його звернення до суду та Генеральної прокуратури з приводу незаконних дій (тиск, побиття під час проведення дій процесуальних заходів) працівників поліції щодо нього. Наголошує, що сам себе оговорив під тиском працівників органу досудового розслідування.
При цьому, оскільки вирок суд першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_9 ніким з можливих учасників процесу не оспорюється, тому в цій частині оскаржуваний вирок не перевіряється апеляційним судом.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили частково задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
30.07.2020 в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свої апеляційні вимоги підтримав частково, повністю визнав свою вину за всіма епізодами обвинувачення та погодився з кваліфікацією своїх дій, просив вирок суду першої інстанції змінити лише в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За результатами апеляційного розгляду провадження встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження, проведено з додержанням зазначених вимог кримінального процесуального закону, висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені належно перевіреними та викладеними у вироку доказами.
Так, суд першої інстанції, обґрунтовано взяв до уваги як доказ вини ОСОБА_8 наступні докази, а саме; показання самого обвинуваченого, який в суді першої інстанції свою вину визнав частково, однак, як вище зазначалось, вже в суді апеляційної інстанції підтвердив всі фактичні обставини вчинених ним правопорушень, зазначених в обвинувальних актах, повністю визнавши свою вину у вчиненому; показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 (епізод 20.07.2018); показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 (епізод 07.05.2017); показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_17 (епізод 08.05.2017); показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 (епізод 01.06.2017); показаннями потерпілого ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 (епізод 20.07.2018); показаннями потерпілого ОСОБА_25 (епізод 27.07.2018).
Як вважає апеляційний суд, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що показання потерпілих та свідків є послідовними та взаємодоповнюючими, в своїй сукупності складають послідовний ланцюг фрагментів, що повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що потерпілими та свідками надавались недостовірні (застарілі), та, як наслідок, суперечливі показання під час судового розгляду у суді першої інстанції, за невірної їх оцінки судом - необґрунтовані, оскільки ці показання, як зазначалось вище, є послідовними та сумніви у їх достовірності не викликають, підтверджені іншими наявними в провадженні доказами.
Крім того, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 15 травня 2017 року домогосподарства потерпілої ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_7 : протоколом огляду місця події від 21 травня 2017 року в приміщенні сараю, що розташований на території домогосподарства ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_8 ; протоколом огляду місця події від 16 травня 2017 року приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою - АДРЕСА_9 ; висновком товарознавчої експертизи від 22.05.2017; протоколом огляду предмету від 26 травня 2017 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2017 року, згідно якого, потерпіла ОСОБА_10 на фото №3, на якому зображений ОСОБА_8 , впізнала особу, яка 7 травня 2017 року викрала у неї сумочку з мобільним телефоном; протоколом огляду місця події від 01.06.2017 готель «Гостинний двір», що в м.Овручі по вул.Прикордонна, 6, та кімнату № 36 даного готелю в якому виявлено та вилучено шапку (кепку) сіро-зеленого кольору, кросівки, картонну упаковку та інструкцію до «золотої картки» «Приватбанку», банківську картку «Ощадбанку», а також вилучено CD диск з відеофайлами камер спостереження готелю; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.06.2017 та фототаблиці, згідно до ОСОБА_26 розповів та показав на місці як саме, де та при яких обставинах він викрадав сумочку з мобільним телефоном, алюмінієвий посуд та грошові кошти з банківської картки; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.07.2019 потерпілого ОСОБА_14 ; протоколом огляду місця події від 20.07.2018 за участі ОСОБА_14 та фототаблиці до нього домогосподарства по АДРЕСА_5 ; протоколом огляду місця події від 20.07.2018 з участю ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та фототаблиці до нього зупинки що в с.Дубовий Гай Овруцького району; протоколом огляду предметів від 24.07.2018 огляду речей, вилучених у ОСОБА_8 і ОСОБА_9 20.07.2018; протоколів слідчих експериментів від 27.07.2018 за участю ОСОБА_8 та від 31.07.2018 за участю ОСОБА_9 з фототаблицями які розповіли та показали на місці обставини вчинення ними крадіжки з будинку ОСОБА_14 ; висновком експерта № 1/2-277 від 14.08.2018 2 сліди папілярних узорів рук, виявлені під час огляду місця події в будинку ОСОБА_14 , залишені великим пальцем правої руки та вказівним пальцем правої руки ОСОБА_9 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.07.2019 потерпілого ОСОБА_16 ; протоколом слідчого експерименту від 22.08.2018 за участю ОСОБА_8 та фототаблиці до нього, з яких убачається, що останній розповів та вказав на обставини вчинення ним крадіжки велосипеду з під`їзду будинку по вулиці Київська в м.Овруч.
При цьому, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст.94 КПК України дав оцінку наведеним письмовим доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності - достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Крім того, як встановлено в ході апеляційної перевірки матеріалів кримінального провадження, є безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого щодо тиску на нього під час досудового розслідування з боку працівників поліції, оскільки жодних переконливих доказів, тобто будь-яких заяв чи клопотань останнього з цього приводу в матеріалах провадження не виявлено. Про тиск з боку працівників поліції, що як наслідком стало самообмова ОСОБА_8 , обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції не заявляв, а лише вказував, на застосування фізичного насильства працівниками поліції при його затриманні, при цьому такі заяви були заперечені іншим обвинуваченим в справі - ОСОБА_9 , який також був присутній при затриманні ОСОБА_8 .
При цьому, вже в суді апеляційної інстанції, обвинуваченим ОСОБА_8 не підтримано свої апеляційні твердження на незаконні дії працівників правоохоронного органу.
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що наводячи фактично надумані апеляційні доводи (безпідставне посилання на незаконні методи досудового слідства, необґрунтоване заперечення своєї вини з послідуючим повним визнанням своєї вини), непослідовна позиція ОСОБА_8 , щодо своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, є свідчення намагання уникнути обвинуваченим відповідальності за вчинене.
Суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікувавши їх за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України - як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, (епізоди ОСОБА_10 і ОСОБА_13 ); за ч.2 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, (епізод ОСОБА_16 ); за ч.3 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно, (епізод ОСОБА_12 ); та за ч.3 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло (епізод ОСОБА_14 ).
Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому, що фактично стало основною апеляційною вимогою обвинуваченого, апеляційний суд зазначає наступне.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання дотримався вище наведених вимог закону.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, які у відповідності до норм ст.12 КК України, є середньої тяжкості та тяжкими, їх кількість (5 епізодів), фактичні обставини їх вчинення, наслідки та їх суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, за обставин, що обтяжують його покарання вчинення правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання.
Також, при призначенні покарання належно враховано судом першої інстанції й дані що, характеризують особу ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, зловживає алкогольними напоями, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за крадіжки, відбував покарання в місцях позбавлення волі, фактично через 3-и місяці після свого звільнення вчинив нове правопорушення, наявність у нього хворобливого стану здоров`я.
Крім того, належно враховано судом першої інстанції і думка потерпілих у провадженні щодо призначення покарання обвинуваченому.
Разом з цим, апеляційний суд вважає, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 протягом судового розгляду провадження в суді першої та апеляційної інстанцій об`єктивно спростовує факт його щирого каяття (на що посилається останній, як на пом`якшуючу обставину в апеляційному суді), оскільки, як вважає апеляційний суд, обвинувачений лише формально визнав свою вину у вчиненому, однак щиро не шкодує за вчинене, як і не засуджує самостійно критично свої вчинки.
Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке останній має відбути реально, та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для реальної корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності.
Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини (тяжкість вчинених правопорушень та їх кількість, фактичні обставини вчинення, їх суспільно небезпечний характер, особа обвинуваченого) в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення покарання.
На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з врахуванням санкцій інкримінованих йому статей КК України, за мірою, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.
Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Підстави вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання за видом чи розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість або м`якість відсутні.
Одночасно, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними апеляційну вимогу обвинуваченого щодо зарахування йому у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII) періодів з 22.11.2017 по 01.03.2018 та з 22.08.2018 до вступу вироку в законну силу.
Як вбачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, саме зазначені обвинуваченим періоди його попереднього ув`язнення, зараховані судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на підставі норм ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, з відповідним врахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 29 серпня 2018 року (провадження № 13-31кс18).
При цьому, в ході перевірки матеріалів провадження, будь-яких інших, крім зарахованих судом першої інстанції, періодів перебування обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, ухвалений судом першої інстанції вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, за відсутності обґрунтованих підстав для його зміни, або скасування.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :