Справа № 308/9032/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах заявниці ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах заявниці ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про скасування арешту майна.
Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного Закарпатської області від 07.09.2020 клопотання органу дізнання задоволено частково, накладено арешт на автомобіль «Skoda» «Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна,55 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження. Арешт накладено з підстав: збереження речових доказів, необхідності проведення відповідних експертиз. Вказує, що з моменту накладення арешту та вилучення майна минуло практично два місяці, що достатньо для проведення всіх необхідних експертиз, з даним автомобілем. Адвокат заявниці вказує, що арештований автомобіль знаходиться на відкритому просторі, псується, а отже втрачає свою цінність, що завдає шкоди ОСОБА_4 . Так, адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах заявниці ОСОБА_4 просить скасувати накладений арешт на автомобіль «Skoda» «Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 55 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження №70000075 від 07.08.2020.
В судове засідання заявниця ОСОБА_4 та її адвокат ОСОБА_3 , не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, однак адвокатом подано через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути клопотання за їх відсутності та зауважив, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду клопотання повідомлялись належним чином.
Слідчий суддя, дослідивши письмові докази та матеріали, що додані до клопотання, доходить наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2020, клопотання органу дізнання задоволено частково, накладено арешт на автомобіль «Skoda» «Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна,55 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Цією ж статтею визначено, що власнику або іншому володільцю майна, які не були присутні при розгляді питання про його арешт, гарантовано право ініціювати скасування відповідного заходу перед слідчим суддею або судом (у разі здійснення судового розгляду справи по суті), якщо в подальшому у застосуванні арешту відпала потреба або його було накладено необґрунтовано. Обмежень щодо стадії процесу, на якій може бути заявлено відповідне клопотання, норми кримінального процесуального закону не містять.
Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття процесуального рішення про скасування арешту майна чинним КПК прямо не передбачено.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно положень 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Підставою накладання арешту на вказане майно відповідно мотивувальної частини ухвали слідчого судді було збереження речових доказів та направлення для проведення відповідних експертиз.
Згідно ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.
Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та спів розмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.
Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.
Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування у такому ступеню втручання у право власності заявника, слідчому судді не представлено, а накладений арешт, з урахуванням того, що слідчому судді стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, усі необхідні експертні дослідження не проведені, відсутності відомостей про пред`явлення будь-кому підозри, перебування транспортного засобу на стоянці, свідчать про порушення принципу розумності та спів розмірності обмеження заявника у праві його власності та завдань кримінального провадження. Окрім того, потерпіла у даному кримінальному провадженні заявила, що жодних претензій до ОСОБА_5 не має, і відмовилась від обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.
Згідно постанови від 14.10.2020 року інспектором сектору дізнання Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження №70000075 від 07.08.2020 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 14.10.2020 року не скасована, відомостей такого не надано слідчому судді.
У зв`язку із закриттям кримінального провадження, коли будь-які законні підстави для арешту майна відпали, продовження дії цього заходу є свавільним втручанням у право власності особи, яке є об`єктом охорони за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. В означеній ситуації в силу положень статті 13 Конвенції держава зобов`язана забезпечити особі можливість ефективного юридичного захисту порушеного права.
Оскільки арешт майна було накладено у межах кримінальної справи за процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом, спір про право власності на майно між суб`єктами цивільних правовідносин відсутній, питання про скасування арешту підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.
У порядку, визначеному КПК України, в умовах відсутності в цьому Кодексі спеціальних норм, які б регламентували прийняття окремого рішення про скасування арешту майна після закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні слідчим за правилами КПК України, підлягають застосуванню передбачені частиною першою статті 7, статтями 16, 24 цього Кодексу загальні засади кримінального провадження - недоторканність права власності й забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій або бездіяльності, в тому числі, слідчого, прокурора.
Оскільки кримінальне провадження закрито слідчим під час досудового розслідування, здійснення судового контролю дотримання прав і свобод людини на відповідній стадії процесу згідно з чинним кримінальним процесуальним законом належить до повноважень слідчого судді. Так як прямих заборон ініціювання перед слідчим суддею питання про скасування арешту майна у відповідній ситуації і прийняття ним такого рішення закон не встановлює, то питання про скасування арешту майна може бути вирішено слідчим суддею за клопотанням власника або іншого володільця майна в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.
Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба. При цьому слідчий враховує і позицію органу досудового розслідування, зокрема про те, що проведено всі необхідні експертизи з даним автомобілем та проти задоволення клопотання не заперечують.
Враховуючи те, що накладення арешту на майно перешкоджає законному праву власника користуватися своїм майном, а також те, що, стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, крім того зважаючи на доводи заявника слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого виду арешту на майно відпала потреба.
При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що питання повернення арештованого майна після скасування накладеного на нього арешту врегульовано нормами Кримінального процесуального кодексу України (зокрема, пунктом 4 частини першої статті 169) та не потребує ухвалення слідчим суддею будь-яких рішень з цього приводу, таке у відповідності до положень КПК України підлягає негайному поверненню власнику.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 170 - 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах заявниці ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт на автомобіль «Skoda» «Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 55 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження №70000075, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2020року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1