Провадження № 1-кп/127/612/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №20 в м. Вінниці клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжних заходів обвинуваченим у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, відомості про який внесені 11.06.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001284,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, мотивуючи наступним. Прокурор зазначив, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, запобіжні заходи відносно обвинувачених обрано правильно, підстав для їх зміни скасування немає. У своїх клопотаннях прокурор зазначає, що підставами для продовження обвинуваченим запобіжних заходів у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину та ризики визначені ст. 177 КПК України. Прокурор зазначив, що обвинувачені підозрюються у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено максимальний строк покарання у виді позбавлення волі до 10 років. Вину у скоєнні інкримінованого злочину обвинувачені не визнають. Враховуючи міру покарання, яка може бути до них застосовано у випадку визнання їх винуватими у вчиненні даного злочину, на переконання прокурора, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть переховуватись від суду з метою уникнення визначеного судом покарання. Також, на переконання прокурора, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у разі зміни їм на більш м`який запобіжний захід, зможуть незаконно впливати на потерпілого та свідка, оскільки анкетні дані останніх відомі обвинуваченим з матеріалів кримінального провадження. Крім того прокурор просив врахувати, що ризик впливу на свідка ОСОБА_7 підтверджується витягом з ЄРДР, згідно якого здійснюється досудове розслідування щодо вчинення тиску на свідка ОСОБА_7 , який так і недопитаний в судовому засіданні в межах даного провадження. Також прокурор просив врахувати, що обвинувачені проживали до затримання на території м. Вінниці без реєстрації. Обвинувачені до затримання офіційно ніде не працювали, постійного джерела доходів не мали, тому можуть продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Крім того прокурор просив врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам з наступних підстав. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення ним психологічного впливу на свідків осіб, що доводиться рапортом на виконання приводу 12.06.2020 року. Також, прокурор зазначив, що оскільки злочин у вчиненні якого підозрюються обвинувачені скоєний із застосування насильства, то відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави.
Захисник обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 щодо продовження запобіжних заходів заперечував. Захисник просив врахувати, що прокурором не надано жодних документів в обґрунтування свого клопотання. На переконання сторони захисту, прокурором не надано жодних нових доказів існування ризиків та не доведено, що раніше визначені ризики продовжують існувати. Захисник ОСОБА_6 зазначив, що ризик впливу на свідка обвинуваченими неможливий, оскільки останні перебувають під вартою, та наданий стороною обвинувачення витяг з ЄРДР про здійснення тиску на свідка ОСОБА_7 не підтверджує даного ризику. Адвокат ОСОБА_6 просив врахувати, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, мають сім`ю, кожен з них має на утриманні чотирьох малолітніх дітей. Також зазначив, що обвинувачені мають постійне місце проживання в м. Вінниці, в підтвердження чого раніше було надано договір оренди житлового приміщення укладений ОСОБА_8 , як доказ наявності житла у обвинувачених у разі зміни їм запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою. З урахуванням вищевикладеного, захисник ОСОБА_6 просив змінити запобіжні заходи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на домашній арешт за місцем орендованого житла, або на запобіжний захід у виді застави.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку свого захисника.
Потерпілий ОСОБА_9 подав заяву про проведення судового засідання у його відсутність.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою чи зміни запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, чинити тиск на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

Відповідно до п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положено ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, в разі доведення його винуватості, може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. На переконання суду, ризик переховування обвинуваченим від суду, з метою уникнення покарання, у разі зміни запобіжного заходу на інший не пов`язані з триманням під вартою, на даний час продовжує існувати.

Судом враховано положення статті 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 має соціальні зв`язки, а саме четверо дітей та дружину, а також місця для проживання на території міста Вінниці. Однак вказані обставини не виключають, що обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Суду не надано доказів, що обвинувачений до затримання був працевлаштований, також судом враховано, що даний злочин щодо потерпілого ОСОБА_9 , вчинений з корисливих міркувань, тому на переконання суду, тому існує ризик, що ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Судом встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування такого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Тобто запобіжних захід у виді застави не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім вищевикладеного обґрунтування наявних ризиків, при вирішенні заявленого клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом враховано відомості про вчинення тиску на свідка ОСОБА_7 невстановленими особами ромської національності. Тому, на переконання суду, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 тиску на свідка ОСОБА_7 , який не допитаний судом, у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, на даний час не перестав існувати.

На думку суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, та у разі зміни запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_4 , останній може іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.

Враховуючи усі вищезазначені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Відтак, у суду є підстави вважати, що ризик переховування обвинуваченим від суду, з метою уникнення покарання, у разі зміни запобіжних заходів на інші не пов`язані з триманням під вартою, має місце і на даний час.

Судом враховано положення статті 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 має соціальні зв`язки, а саме четверо дітей та матір, а також місця для проживання на території міста Вінниці. Однак вказані обставини не виключають, що обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Судом враховано ризик того, що обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки в обвинуваченого відсутнє постійне джерело доходу, а також судом враховано, що даний злочин щодо потерпілого ОСОБА_9 , вчинений з корисливих міркувань, тому на переконання суду, тому існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_5 може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопррушення.

Також, у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому, існує ризик, що останній може іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.

Крім вищевикладеного обґрунтування наявних ризиків, при вирішенні заявлених клопотань прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, судом враховано інформацію про вчинення тиску на свідка ОСОБА_7 невстановленими особами ромської національності. Тому, на переконання суду, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 тиску на свідка ОСОБА_7 , який не допитаний судом безпосередньо в судовому засіданні, у разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, на даний час не перестав існувати.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Судом встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування такого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Тобто запобіжних захід у виді застави не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 .

Враховуючи усі вищезазначені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжних заходів обвинуваченим у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 15.10.2020 до 13.12.2020 включно.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на 60 днів з 15.10.2020 до 13.12.2020 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької місцевої прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: