Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/1028/19
Провадження № 1-кп/490/17/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Братківці Тисменицького району Івано-Франківської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, проходе військову службу за контрактом у військовому званні "матрос" на посаді навідника 1 відділення 2-го взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 407, частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 18 червня 2018 року ОСОБА_4 проходе військову службу за контрактом у військовому званні "матрос".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 червня 2018 року № 129 він був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника 2 відділення 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти вказаної військової частини.

Проте:

-20 серпня 2018 року о 08 годині 30 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 31 серпня 2018 року;

-19 грудня 2019 року о 08 годині 30 хвилин він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутній на місці служби без поважних причин до 25 лютого 2020 року

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він зазначив, що залишав військову частину через сімейні обставини, які, як він сам розуміє, його таку поведінку не виправдовують.
Обвинувачений також вказував, що у содіяному кається.

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місцем служби протягом періодів з 20 по 31 серпня 2018 року та з 19 грудня 2019 року по 25 лютого 2020 року сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

Отже, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Мотиви зміни обвинувачення.

Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням дії ОСОБА_4 щодо кожного періоду відсутності на території військової частини, зокрема, внаслідок їх розслідування в різних провадженнях, кваліфіковані окремо, через що його дії двічі кваліфіковані за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

Проте:

-відповідно до статті 32 Кримінального Кодексу України, пункту 3 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки" /надалі - Пленуму/ неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони передбачені тією самою частиною тієї самої статті Особливої частини Кримінального Кодексу України утворюють повторність злочинів;
-відповідно до абзацу 2 пункту 7 Пленуму у разі, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину, то окрема кваліфікація кожного з них не потрібна, проте факт вчинення злочину повторно може бути враховано, як обтяжуючу покарання обставину
Таке доводить, що кваліфікація усіх вчинених обвинуваченим злочинів має здійснюватись за однією частиною відповідної статті.

За такого кваліфікація дії ОСОБА_6 за кожним фактом його відсутності на території військової частини є зайвою, через що повторну вказівку про вчинення ним злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України з пред`явленого йому обвинувачення слід виключити.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, що на момент розгляду цього кримінального провадження він щиро розкаявся, під час здійснення кримінального провадження активно сприяв у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`являвся на службу та у розшуку не перебував, суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

2. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 як до відсутності на території військової частини, так й після повернення до лав Збройних Сил України, брав безпосередню участь у проведенні Антитерористичної операції/Операції Об`єднаних Сил на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж, відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону, є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_4 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_4 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

В межах цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 не з`являвся на службу без поважних причин двічі, отже - вчинив злочин повторно.
Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 67 Кримінального Кодексу України ця обставина може бути врахованою судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого.
При вирішенні питання про те, чи має ця обставина бути врахованою у цьому випадку, як така, що обтяжує покарання, суд враховує таке.

1. В цьому випадку проміжок часу між періодами відсутності обвинуваченого за місцем служби становить тривав більше, ніж 1 рік та 3 місяці.
В той же час, диспозиція статті 407 Кримінального Кодексу України, а саме - приписи частини 3 цієї статті - вказують про те, що підвищену суспільну небезпеку становить неодноразова відсутність за місцем служби протягом 1 року.
Отже, в цьому випадку проміжок часу між вчиненими злочинами слід вважати значним та таким, що не тягне за собою підвищення суспільної небезпеки вчиненого діяння.

2. До того ж, поведінку обвинуваченого у проміжок часу між періодами його відсутності слід вважати бездоганною, адже у той період він брав участь у бойових діях, до того ж - отримав три подяки за проходження військової служби.

3. Окрім того, загальний період відсутності обвинуваченого за місцем служби становив 2 місяця 16 днів; такий період не можна вважати значним.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що в цьому випадку повторність вчинення злочинів не потягла за собою підвищення суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим діянь або його особи.
За такого суд вважає за можливе не враховувати цю обставину, як таку, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 .

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

В цьому випадку ОСОБА_4 був вчинений злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

В той же час суд враховує, що порядок проходження військової служби обвинуваченим був порушений не в період його участі у бойових діях, а внаслідок його вчинення жодних істотних наслідків не настало.

Щодо особи винного.

1. ОСОБА_4 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, після вчинення злочину повернувся до військової служби та наразі сумлінно виконує обов`язки по службі, раніше не вчиняв злочинів та не судився.

2. Як свідчить зміст наданої йому характеристики, за місцем проходження служби він характеризується в цілому позитивно, зокрема, він: "До своїх обов`язків відносився задовільно…працював над вдосконаленням своїх знань, умінь і навичок. Вмів відстояти свою точку зору. Вимогами статутів ЗС України та інших документів в обсязі своїх функціональних обов`язків володів задовільно… Справедливий та чесний. Шанував військову форму одягу, тримає її чистою та охайною. В стройовому відношенні підтягнутий".

Та ці посилання в характеристиці суд вважає за необхідне покласти у підґрунтя судового рішення, адже вони є конкретними, вказують про конкретні обставини служби та узгоджуються із тим, що обвинувачений неодноразово брав участь у бойових діях.

3. Посилання ж у характеристиці про те, ніби він: "Зарекомендував себе з негативного боку", працював над вдосконаленням своїх навичок: "Інколи", "Не завжди проявляв ініціативу", "Не завжди" керувався статутами суд не може покласти у підґрунтя судового рішення, адже вони носять суто декларативний характер, не мають посилань про конкретні недоліки обвинуваченого під час проходження служби та не узгоджуються ані - з наведеними вище посиланнями у характеристиці, ані - із фактами неодноразової участі обвинуваченого у бойових діях.

Визначення виду та міри покарання.

1. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

2. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-вказані вище відомості про особу обвинуваченого, а саме - те, що він після вчинення злочину продовжив віддано служити України

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений по суті свій військовий обов`язок виконав;

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_4 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

3. При цьому зважаючи, що перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. Суд враховує також, що покарання саме такого виду є домірним сутності умов проходження військової служби за контрактом.

При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 2.040 грн.

4. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам, адже повною мірою враховує ставлення обвинуваченого до служби, його внесок у захист територіальної цілісності та незалежності України, інші відомості про його особу та характер вчиненого ним правопорушення.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 120 /ста двадцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 2.040 грн./
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =

14.12.2020