Провадження № 11-кп/824/1401/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 124 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ого,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українця, громадянин України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину та матір похилого віку, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджено за ст. 124 КК України до 2 років обмеження волі.Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 4 575 грн. 05 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих злочином. На підставі ст. 120 КПК України стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування втрат за правову допомогу 5 000 грн. на користь ОСОБА_9 . Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в тому, що він вчинив закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_9 , тобто на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, але не довів свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

14.09.2019 року близько 19 години 15 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля кафе «Калина», що знаходиться за адресою: Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 14, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи розкладний ніж, скоїв замах на умисне вбивство ОСОБА_9 , але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки останньому своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

Так, 14.09.2019 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_7 після вживання алкогольних напоїв разом зі своїм знайомим прямував до свого місця проживання повз кафе «Калина», що розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Сосніних 14, де розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_9 , який перебував біля входу до вказаного кафе разом зі своїм знайомим та в той момент палив цигарки. Зазначений словесний конфлікт переріс в обопільну штовханину в ході якої ОСОБА_7 , відчуваючи до ОСОБА_9 , раптово виниклу неприязнь, вирішив скоїти умисне вбивство останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, дістав з кишені предмет ззовні схожий на розкладний ніж та, утримуючи його в своїй правій руці, наніс ним один удар в частину грудної клітини ОСОБА_9 , відразу після чого, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 тримаючи предмет ззовні схожий на ніж в тій же руці, наніс ще два удари в живіт ОСОБА_9 , в результаті яких останній впав на асфальтовану поверхню.

В подальшому, злочинні дії ОСОБА_7 , який перебував поряд з ОСОБА_9 , тримаючи при цьому в своїй правій руці предмет схожий на розкладний ніж, були припинені очевидцями події, які завдяки своїм зусиллям словесного характеру змусили ОСОБА_7 відійти від них та потерпілого на безпечну відстань та з місця вчинення злочину зникнути.

Після чого, ОСОБА_9 , було госпіталізовано з місця події до Київської міської клінічної лікарні №17 та надано належну медичну допомогу. Згідно висновку експерта № 042-1965-2019 при зверненні за медичною допомогою 14.09.2019 о 17 год. 59 хв. у гр. ОСОБА_9 мали місце такі тілесні ушкодження: колото-різана рана в ділянці 6-го міжребер`я по передньо-пахвовій лінії довжиною біля 3 см., з гострими кутами, рівними краями, з рановим каналом, що відходить від неї, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова очеревина, лівий купол діафрагми, крововилив в ліву плевральну порожнину (до 100 мл. геморагічного вмісту)- проникаюче колото-різане поранення грудної клітки та живота зліва; колото-різана рана передньої черевної стінки зліва довжиною до 3 см., з рівними краями, гострими кутами, з рановим каналом, що відходить від неї, по якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, м`язи, пристінкова очеревина, тонка кишка та ушкоджується брижа тонкої кишки з утворенням внутрішньобрижевої гематоми, крововилив в черевну порожнину (до 700мл рідкої крові та згортків) - проникаюче колото-різане поранення живота зліва. За ступенем тяжкості вищевказані проникаючі колото-різані поранення грудної клітки та живота зліва відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

У відповідності до вироку, ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, тобто, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, дії ОСОБА_7 судом перекваліфіковано з. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України.

Так, судом встановлено, що 14 вересня 2019 року близько 17 год. 51 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля кафе «Калина» за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 14, умисно, з метою захисту свого здоров`я від суспільно небезпечного посягання заподіяв потерпілому ОСОБА_9 , який здійснював таке посягання також перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тяжке тілесне ушкодження, тобто, тяжку шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання, тобто перевищивши межі необхідної оборони, за таких обставин.

Вказаного дня близько 17 год. 48 хв. ОСОБА_7 разом зі своїм приятелем ОСОБА_10 , будучи обидва у стані алкогольного сп`яніння, прямуючи додому проходив повз тильної сторони вказаного кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому ОСОБА_9 у родинному колі святкував день народження сестри. У цей момент родич ОСОБА_9 ОСОБА_11 , який в цей час перебував біля виходу з цього кафе, також будучи у стані алкогольного сп`яніння, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Під час цього конфлікту ОСОБА_11 двічі намагався розпочати бійку, спочатку грубо штовхаючи ОСОБА_10 , потім хапаючи ОСОБА_10 за голову, а ОСОБА_7 за шию, від чого останній втратив рівновагу та впав на асфальтове покриття. Однак, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не вступали у бійку з агресивно налаштованим ОСОБА_11 , якого намагалися заспокоїти власна жінка та інші його родичі. У подальшому, з приміщення кафе вийшов ОСОБА_9 , реагуючи на крики жінок про допомогу, у цей час ОСОБА_11 , не зважаючи на намагання всіх присутніх його заспокоїти, продовжуючи провокувати бійку, знову напав на ОСОБА_10 , наносячи удари ногою по його ногах, після цього вкотре схопив за голову ОСОБА_7 . І на цей раз ОСОБА_10 та ОСОБА_7 насильство у відповідь по відношенню до ОСОБА_11 не застосовували, при цьому ОСОБА_10 залишився на місці, а ОСОБА_7 , вирвавшись від захвату голови, почав відступати від ОСОБА_11 , який намагався наблизитися до нього на небезпечну відстань удару. На деякий момент ОСОБА_11 вдалося заблокувати жінкам, що вибігли з приміщення кафе, однак той все рівно вирвався, кинувся через натовп у напрямку ОСОБА_10 і вдарив його ногою, у відповідь ОСОБА_10 вдарив кулаком в обличчя атакуючого ОСОБА_11 , а після удару по голові від ОСОБА_9 і останнього, внаслідок чого ОСОБА_11 та ОСОБА_9 по черзі втратили рівновагу, але втрималися на ногах. На далі, реагуючи на опір з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_9 почав переслідувати останнього, наносячи удари руками по голові та тулубу останнього, та впав з ним в боротьбі на асфальтове покриття, продовжуючи побиття ОСОБА_10 . Присутні жінки очевидці конфлікту розділилися, одні намагалися відтягнути ОСОБА_9 , а інші знову заблокували ОСОБА_11 . Однак ОСОБА_11 вирвався і приєднався до побиття лежачого ОСОБА_10 , якого утримував ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_9 вдалося піднятися на ноги і, не зважаючи на стримування з боку жінок, декілька разів вдарити лежачого ОСОБА_10 ногами по різних частинах тіла. ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжили боротьбу на асфальті.

У цей час ОСОБА_7 , коли ОСОБА_9 наблизився до нього і теж почав наносити удари по різних частинах тіла, підтримуючи у такій спосіб агресивні дії ОСОБА_11 , оцінюючи ці спільні дії ОСОБА_9 як реальне суспільно небезпечне посягання на своє здоров`я, з метою захисту від такого посягання наніс два удари ножем, який витяг із сумки, що носив на плечі, в ліву частину грудної клітки та живота ОСОБА_9 . Цими діями ОСОБА_7 вдалося припинити конфлікт, після чого, продовжуючи утримувати у праві руці ніж, він деякий час, погрожуючи ним та демонструючи уявну перемогу у конфлікті, забезпечував безпечну дистанцію між собою та нападниками, яких за таких обставин вже почали захищати їх родичі. У подальшому ОСОБА_7 безперешкодно обеззброїла інша особа, після чого він та ОСОБА_10 , певний час ще продовжуючи словесну перепалку з іншою стороною конфлікту, залишили місце останнього, а ОСОБА_9 було госпіталізовано до лікарні. Під час вказаних дій ОСОБА_7 , допустивши перевищення меж необхідної оборони, умисно заподіяв вказаним ножем ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження (за ознакою небезпеки для життя) у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини та живота зліва та проникаючого колото-різаного поранення живота зліва, тобто тяжку шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання.
Необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ст.124 КК України, суд мотивував тим, що прокурором не було доведено наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство ОСОБА_9 та встановленням факту захисту ОСОБА_7 його здоров`я від суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_9 шляхом заподіяння тому, хто посягає , тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає про неправомірну зміну правової кваліфікації дій обвинуваченого, яка мала місце внаслідок неналежного дослідження судом суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій, а також не врахування тих обставин, що ОСОБА_7 не цікавився станом здоров`я потерпілого, не намагався самостійно надати медичну допомогу чи викликати медичну службу, наніс два ножові поранення зі інтервалом 2-3 секунди, що спростовує його версію про самозахист. Вважає, що в діях потерпілого суспільно небезпечного посягання на здоров`я ОСОБА_7 не було, оскільки вони були направлені лише на припинення конфлікту, а у поведінці обвинуваченого визначальним було не відвернення нападу чи захист, а бажання розправитися чи помститися. Крім того, підкреслює, що вирок не містить зазначення обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, у вигляді вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, судом не повною мірою враховано те, що обвинувачений не зайнятий суспільно-корисною працею, офіційно не працевлаштований, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи. Також прокурор вважає, що судом не надано належної оцінки ступеню суспільної небезпеки, яку несе в собі ОСОБА_7 , особливості і обставини вчинення кримінального правопорушення і безпідставна перекваліфікація його дій призвела до призначення покарання, яке за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком, який буде дорівнювати повному відбуттю покарання обвинуваченим з урахуванням його попереднього ув`язнення з 14.09.2019 року по дату прийняття рішення апеляційним судом, звільнити обвинуваченого з-під варти в залі суду у зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання.

До початку апеляційного розгляду ОСОБА_7 та його захисник відмовилися від апеляційної скарги, поданої в інтересах обвинуваченого, та відмова прийнята судом, тому вирок підлягає перевірці лише у межах апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_12 у умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, стверджується доказами які містяться у:

- показаннях обвинуваченого, який стверджував, що наніс тілесні ушкодження за допомогою ножа, який використовується для електромонтажних робіт, потерпілому під час нанесення останнім йому ударів руками та ногами, захищаючись від подальшого побиття;
- висновку судово-медичного експерта про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого;
- висновку судово-медичного експерта про характер тілесних ушкоджень, виявлених у той же день у потерпілого під час його затримання;
- показаннях потерпілого ОСОБА_9 про те, що обвинувачений участі у бійці між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не приймав;
- показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 проте, що обвинувачений участі у бійці не приймав, а ножем розмахував вже після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9
- протоколі огляду відеозапису з камери спостереження поблизу кафе «Калина», з якого вбачається, що обвинувачений активної участі у бійці між ОСОБА_10 , з одного боку, та ОСОБА_11 та потерпілим, з іншого боку, не приймав.

Сукупності доказів по справі суд надав належну оцінку і дійшов вірного висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ст.124 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про наявність у діях обвинуваченого прямого умислу на умисне вбивство потерпілого суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, з оглянутого при апеляційному розгляді відеозапису з камери спостереження вбачається, що під час бійки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 впали на асфальтове покриття ,перебували у лежачому положенні, їх намагалися розтягнути жінки, які перебували на місці події. У той момент потерпілий підбіг до них, наніс ОСОБА_10 декілька ударів ногами, потім , скинувши сорочку, кинувся з агресією в напрямку обвинуваченого, який стояв осторонь за кутом приміщення кафе і не попадав в об`єктив камери спостереження, а через деякий короткий проміжок часу відійшов від нього з тілесними ушкодженнями. Після того, ОСОБА_7 вийшов із-за кута приміщення з ножем в руках та погрожуючи потерпілому на іншим учасникам конфлікту, намагався їх розігнати. При чому, мав реальну можливість вбити ОСОБА_9 , але не скористався нею.

Зазначені обставини свідчать про те, що у ОСОБА_7 був відсутній умисел на умисне вбивство потерпілого.

Твердження апеляційної скарги про те, що кількість ударів ножем (два), локалізація поранень у потерпілого підтверджують наявність прямого умислу на умисне вбивство, не може бути об`єктивним, оскільки до події будь-яких стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не було, а ненадання обвинуваченим допомоги потерпілому пояснюється тим, що останній безпосередньо після отримання поранень перебував у задовільному стані.

Також у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що потерпілий після отримання ножових поранень впав на землю і лише умовляннями третіх осіб умисел на вбивство обвинуваченого був перерваний.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи апеляційної скарги про те, що в діях потерпілого не було суспільно-небезпечного посягання в бік ОСОБА_7 , яке б загрожували його здоров`ю, а визначальним у поведінці обвинуваченого було не захист, а бажання помститися потерпілому.

Так, з відеозапису події з камери спостереження вбачається, що у початковій стадії конфлікту під час штовханини між ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , останньому ударів не наносилося, він лише впав від захвату його шиї свідком ОСОБА_11 , після чого відійшов від місця сутички за кут приміщення кафе.

З висновку судово-медичного експерта, дослідженому при апеляційному розгляді (т.1 а.149-152), у обвинуваченого були виявлені численні тілесні ушкодження в області рук,ніг, голови та тулубу.

Зазначені докази підтверджують версію обвинуваченого про те, що зазначені тілесні ушкодження отримані ним від ударів потерпілого під час перебування за кутом приміщення кафе поза об`єктивами камери спостереження.

Об`єктивних доказів на спростування версії обвинуваченого про механізм отримання тілесних ушкоджень матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони від суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_9 , і у його діях не було мотиву вбивства з метою помсти.

Частиною 3 ст.36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що обвинувачений перевищив межі необхідної оборони, оскільки застосування ним ножа не було зумовлено захистом від нападу озброєної особи або нападу групи осіб чи відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Так як під час перевищення меж необхідної оборони ОСОБА_7 були умисно заподіяні потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, суд, належним чином обґрунтувавши мотиви перекваліфікації дій обвинуваченого, правомірно визнав його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..124 КК України.

Покарання ОСОБА_7 за ст.124 КК України судом першої інстанції визначено з дотриманням вимог ст..ст.50,65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Зокрема, судом , всупереч твердженню апеляційної скарги, при призначенні покарання враховано така обтяжуюча покарання обставина як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційну скарга прокурора слід залишити без задоволення, а судове рішення без зміни.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: