Справа № 645/4287/20
Провадження № 1-кс/645/1060/20
У Х В А Л А
28 липня 2020 року Слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2
старшого слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в
Харківській області капітана поліції - ОСОБА_3 ,
користувача майна - ОСОБА_4
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав вказане клопотання та просив суд його задовольнити.
Користувач майна ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Зазначив, що автомобілем він керував на підставі довіреності, а фактично даний автомобіль був ним придбаний у власника, але не оформлений належний чином.
Суд, заслухавши пояснення слідчого та користувача майна, перевіривши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки на виконання вимог ст. 170 КПК України слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має значення для досудового розслідування.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України в тому числі, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 171 КПК України клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
З врахуванням наведеного слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки на виконання вимог ст. 170 ч. 2 КПК України слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що накладення арешту на вилучене майно доцільне, з метою збереження речових доказів.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Накласти арешт на майно, а саме на речові докази автомобіль «Daewoo Nubira», державний номерний знак НОМЕР_1 , ключ та пульт сигналізації від автомобілю, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , на транспортний засіб «Daewoo Nubira», державний номерний знак НОМЕР_1 , що були виявлені та вилучені під час огляду місця події за адресою: м. Харків, пр. Московський, 251.
Речові докази, а саме: ключ та пульт сигналізації від автомоболю, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Daewoo Nubira», державний номерний знак НОМЕР_1 , зберігати в камері схову Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області, автомобіль «Daewoo Nubira», державний номерний знак НОМЕР_1 - на території Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Повний текст ухвали складено 31 липня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1