Справа № 461/578/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1545/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному провадженіпро обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, раніше судимого, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 27.03.2018 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 1 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м.Львова від 1 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, визначеною органом пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 10.01.2019 року, близько 23 годин 57 хвилин, перебуваючи у приміщенні кафе «Kitchen Bar», по вул. Театральна, 6 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав рюкзак вартістю 450 гривень, всередині якого знаходились: гаманець вартістю 150 гривень, з грошовими коштами у сумі 55 гривень, флеш носієм «Apacer» об`ємом 16 GВ вартістю 150 гривень, Power Bank «MI» вартістю 500 грн., чим завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1 305 гривень.
Крім цього, ОСОБА_6 18.05.2019 року, близько 00 годині 27 хвилин, перебуваючи в приміщенні кафе «Львівські Круасани», на пл. Ринок, 42 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав зі столу, за яким сиділа ОСОБА_11 , мобільний телефон марки «Iphone 8+», IMEI: НОМЕР_1 вартістю 14 500 гривень, в шкіряному чохлі вартістю 400 гривень, в якому була вставлена сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_2 , вартістю 30 гривень, чим завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 14 930 гривень.
На вирок суду перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок та ухвали новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
В обґрунтування покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Апелянт вказує, що висновок суду щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не мотивований, суперечить положенням ст. 75 КК України, а також встановленим під час судового провадження даним про особу винного та іншим обставинам справи. Звертає увагу, що 10 січня 2019 року, тобто через 23 дні після звільнення останнього у зв`язку з відбуттям покарання за попереднім вироком, ОСОБА_6 вчинив нові умисні злочини проти власності, що ставить під сумнів щирість його каяття та можливість виправлення без відбування покарання. Також, у вироку відсутні дані про наявність у ОСОБА_6 , який є працездатною особою, законних джерел доходів чи хоча б про намір знайти такі, так як відсутність законного заробітку ставить під сумнів перебування на його утриманні матері пенсіонерки.

Заслухавши виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується апеляційної скарги прокурора у справі про невідповідність вимогам закону призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в апеляційному порядку з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.
Також згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із вироку Галицького районного суду м.Львова від 01 листопада 2019 року, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував характер та тяжкість злочинів, повторність, мотиви та спосіб їх вчинення, відшкодування шкоди одній з потерпілих, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, дані про особу обвинуваченого, а також наявність на утриманні матері пенсіонерки з інвалідністю.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, в тому числі тяжкого, та маючи непогашену судимість, протягом короткого періоду після звільнення з установи відбування покарання, знову з корисливих мотивів вчинив умисні злочини, передбачені ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Проте на думку колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які свідчать про стійке небажання ОСОБА_6 виправлятися, а також про відсутність підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Так, з наявних у матеріалах провадження даних про особу обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_6 раніше судимий вироком Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2016 року за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20 липня 2017 року за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 27 березня 2018 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.ч.1,2 ст. 185 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений з установи відбування покарання 18 грудня 2018 року, 19 травня 2020 року Сихівським районним судом м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту.
Таким чином, уже 10 січня 2019 року, тобто через 23 дні після звільнення у зв`язку з відбуттям покарання за попереднім вироком, ОСОБА_6 вчинив нові умисні злочини проти власності, що ставить під сумнів щирість його каяття та можливість виправлення без відбування покарання.
За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування призначеного покарання за умови застосування до нього положень ст. 75 КК є необґрунтований, зроблений без належного аналізу матеріалів кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого.
Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує характер та тяжкість злочинів, повторність, мотиви та спосіб їх вчинення, відшкодування шкоди одній з потерпілих, а саме ОСОБА_10 , фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків та дані про особу обвинуваченого, який є неодноразово судимим, не перебуває на обліку в нарколога та психіатра, відсутність скарг за місцем проживання, наявність хронічних захворювань, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин.
Щодо врахованої судом першої інстанції обставини про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні матір пенсіонерку з інвалідністю, то в матеріалах справи відсутні дані про наявність в останнього законних джерел доходів чи хоча б про намір знайти такі, що ставить під сумнів перебування на його утриманні матері пенсіонерки.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умови реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства, що на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 1 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Визнати винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4