Дата документу 21.01.2021 Справа № 314/3057/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/3057/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/351/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)».

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2020 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі задоволене.
Постановлено замінити засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання, призначеного йому за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року, яка складає 2 роки 08 місяців 16 днів, більш м`яким - у виді обмеження волі на той же строк.
Згідно зі ст.72 КК України, постановлено зарахувати у строк покарання 1 день позбавлення волі, який відповідає 2 дням обмеження волі, з моменту винесення ухвали до застосування покарання у вигляді обмеження волі.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування своєї скарги вказує на те, що строк покарання ОСОБА_6 розпочався 31 серпня 2016 року та закінчується 16 липня 2023 року, а отже фактично складає 6 років 11 місяців 16 днів.

На час розгляду клопотання засуджений відбув лише 4 роки 2 місяці позбавлення волі, що не відповідає двом третинам строку покарання, який йому належить відбути, а тому суд першої інстанції передчасно, до закінчення цього строку, 30 жовтня 2020 року розглянув заяву останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що з моменту початку відбуття ним покарання він був працевлаштований. За цей час він мав 4 заохочення. На теперішній час він має 2 закритих стягнення, отримав освіту, продовжує навчання.

Згідно з ухвалою суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)», про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.
Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що засуджений став на шлях виправлення, а тому наявні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, окрім іншого, вказавши на те, що засуджений не став на шлях виправлення; засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України, особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Частиною третьою цієї статті визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК) (п.2). Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо (п.17).

Відповідно до вимог п.3 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року, ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, останньому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців (а.п.14-22).
Тобто, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину.
Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією установи щодо ОСОБА_6 , початок строку покарання - 31 серпня 2016 року, кінець строку покарання - 17 липня 2023 року.
Приймаючи рішення про можливість заміни засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, суд, всупереч вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, та вимог кримінального процесуального законодавства, неповно вивчив дані про особу засудженого.
Так, в обґрунтування свого рішення суд послався лише на те, що засуджений ОСОБА_6 вимоги режиму не порушує, стягнень не має. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки тричі заохочувався правами начальника установи. Працевлаштований на виробництві установи різноробочим в цеху №3, на профілактичному обліку установи не перебуває.
Проте, як свідчить зміст оскаржуваної ухвали, суд вибірково проаналізував відомості, що містяться в матеріалах провадження, та взагалі не дав оцінку тому факту, що згідно з наявними матеріалами, раніше ОСОБА_6 засуджувався за вчинення умисних злочинів, в тому числі тяжкого злочину проти власності (вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року за ч.1 ст.125, ч.ч.2,3 ст.185, ст.75 КК України). Новий більш тяжкий злочин проти власності вчинив під час іспитового строку - 30 серпня 2016 року.
Працював засуджений ОСОБА_6 під час відбування покарання лише епізодично протягом 2019 та 2020 років, за місцем відбування покарання він характеризується посередньо, як такий, що не приймає участі у суспільно-корисній праці та роботах з благоустрою гуртожитку та локального сектору відділення, а також в організації виховних заходів, які проводяться у відділенні, та в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, не підвищує свій загальний рівень, у скоєному злочині провину визнає, але не щиро. На заходи виховного впливу реагує, але висновки для себе робить не завжди. На засудженого двічі накладалися стягнення та тричі він заохочувався. Комісією державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20) протоколом №17 від 14 червня 2019 року відмовлено у ст.101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
На зазначене обґрунтовано звернув увагу прокурор.
Викладене, в свою чергу, на думку колегії суддів, не може свідчити про те, що поведінка засудженого під час відбування покарання була зразковою та такою, що свідчила би про успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутні висновки суду про те, що засуджений відбув ту частину покарання, яка передбачена п.3 ч.4 ст.82 КК України. З зазначеної ухвали незрозуміло, з якого розрахунку суд виходив, визначаючи невідбуту засудженим ОСОБА_6 частину покарання.
Враховуючи вищевикладене, оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання не з`ясував належним чином всі обставини, що підлягають з`ясуванню, та не врахував положення закону, яким визначено підстави та порядок заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали - про відмову в задоволенні клопотання. Колегія суддів вважає, що, з огляду на наявні в матеріалах провадження відомості, в т.ч. дані про особу засудженого ОСОБА_6 , достатні підстави для застосування до останнього положень ст.82 КК України на цей час відсутні.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2020 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 про вирішення питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, задоволене, скасувати, у задоволенні вищевказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4