Справа № 463/1751/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/409/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000852 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимий, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 4 роки та умовно-достроково звільнений від відбуття покарання 10.07.2017 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2017 із невідбутим терміном 1 рік 1 місяць 24 дні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та обрано покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі.

З врахуванням положень ст.ст.71, 81 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року та остаточно вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з 29 березня 2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено попередню тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань (№19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Вважає даний вирок суду постановлений з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що встановлені судом першої інстанції обставини не свідчать про доведеність вини ОСОБА_6 у інкримінованому злочині, передбаченому ч.2 ст. 186 КК України, а призначене покарання, відповідно, не може бути застосовано до ОСОБА_6 .

Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 не викрадав мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_10 , а потерпілий сам дав йому телефон, щоб той подивився котра година, та ОСОБА_6 скориставшись тим, що потерпілий був сильно п`яним, маючи при собі мобільний телефон потерпілого, покинув місце події, а тому захист вважає, що дії ОСОБА_6 у заволодінні майном можуть кваліфікуватися як крадіжка чи шахрайство, але аж ніяк як відкрите викрадення чужого майна.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 27 березня 2018 року о 00 годині 10 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Левицького, 112, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, підійшовши до потерпілого ОСОБА_10 та попросивши сказати котра година, вихопив із рук останнього мобільний телефон марки «I Phone» модель «7» (IMEI: НОМЕР_1 ) чорного кольору, матовий, вартістю 15 800 грн., який був у силіконовому чохлі чорного кольору із сірими вставкам по обидва боки, вартістю 400 грн., на екрані якого знаходилось захисне скло вартістю 700 грн., із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» із абонентським номером НОМЕР_2 вартістю 50 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 200 грн., загальною вартістю 17 150 грн., відкрито заволодівши чужим майном потерпілого, після чого з місця події втік.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_6 , які просили задоволити апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність його вини ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому, незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 186 КК України доводиться доказами по справі, які перевірено судом, а саме:

- показами самого обвинуваченого, з яких вбачається, що в той вечір познайомився із потерпілим і разом з ним та двома його товаришами вживали спиртні напої по вул. Левицького. Товариші потерпілого стояли на деякій відстані від них та відмовились пити з ними. Він з потерпілим випили дві-три пляшки горілки, були добре випивші. Біля другої години він попросив потерпілого дати телефон, щоб здійснити дзвінок. Потерпілий розблокував телефон і передав його. Взявши телефон в руки, він розвернувся і пішов вверх по вулиці, а потім - в напрямку центру. Він не чув, щоб потерпілий кричав йому, а також як за ним бігли його знайомі. Коли він проходив по вулиці Фредра у м. Львові, до нього підбігли працівники поліції, кричали де телефон, він злякався і викинув телефон під машину.

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що познайомився з обвинуваченим випадково на вулиці, вони розговорились та вирішили вжити спиртні напої. Біля 22 години вони йшли по вул. Мечникова у м. Львові та шукали магазин, де можна купити спирте. Йому зателефонували його друзі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і згодом приєднались до них. Всі пішли в напрямку вулиці Зеленої і на перехресті вулиці К.Левицького та Студентів знайшли магазин, де продавали спиртне. Він із обвинуваченим взяли чвертку горілки і розпивали, а хлопці відмовились і стояли на деякій відстані. Потім вони ще придбали спиртне і приблизно до 01:00 години його розпивали. В один із моментів обвинувачений запитався котра година і він вийняв свій мобільний телефон «I Phone 7» із кишені, підняв на рівні грудей щоб подивитись. Але обвинувачений двома руками вихопив його, сказав сам подивиться. Він в цей час відволік погляд в сторону, щоб долити спиртне і коли повернувся до обвинуваченого того на місці не було, він швидкими кроками з мобільним телефоном відходив із місця події. Він крикнув «Стій», однак обвинувачений не зупинився та зник за кіоском. На крик до нього підбігли його знайомі, він повідомив що немає телефона і хлопці побігли його шукати, але обвинуваченого не знайшли. Вони викликали поліцію. За допомогою програми на телефоні знайомого вони почали відслідковувати місцезнаходження телефону. ОСОБА_13 сів в автомобіль до працівників поліції і вони почали шукати телефон за допомогою програми. Через деякий час вони дізнались, що обвинуваченого затримали на вул. Фредра у м. Львові. Вартість телефона становить 15 800 грн. Разом з телефоном викрадено чохол, захисне скло, сім-картку та кошти на рахунку, загальна сума збитків становить 17 150 грн. На даний час телефон йому повернуто, претензій до обвинуваченого немає;

- показами свідка ОСОБА_14 , даними в суді першої інстанції, який підтвердив, що на вул. Мечникова у м. Львові зустріли потерпілого, який познайомив їх із обвинуваченим. Всі пішли в напрямку вул. Левицького, оскільки хлопці хотіли випити. Вони зупинились на перехресті вул. Мечникова та вул. Левицького. Він з ОСОБА_15 стояли осторонь, а потерпілий та обвинувачений взяли горілку і розпивали. Оскільки потерпілий був випивший, вони не хотіли залишати його самого. Пізно вночі вони почули крик потерпілого, коли підбігли обвинуваченого не було. ОСОБА_16 повідомив, що телефону нема. Вони з ОСОБА_11 побігли в різні сторони шукати обвинуваченого, проте не знайшли. Згодом викликали працівників поліції. За допомогою його телефону вони почали відслідковувати телефон, сівши в автомобіль поліції. Програма показала, що телефон перебуває в центрі і коли їхали по вул. Фредра він побачив обвинуваченого, повідомив працівників поліції, вони вискочили з авто. Побачивши їх, обвинувачений прискорив рух, а потім викинув телефон. Обвинуваченого було затримано, а телефон вилучено;

- показами свідка ОСОБА_17 , даними в суді першої інстанції, який також повідомив, що на перехресті вул. Левицького та Мечникова обвинувачений та потерпілий розпивали спритні напої, а він разом з ОСОБА_18 стояли недалеко від них. Він почув, що потерпілий крикнув стій і вони з ОСОБА_12 підбігли до потерпілого. В цей час обвинувачений відходив в сторону вулиці Погулянка. Коли підбігли до потерпілого, останній сказав, що не має телефону і вони з ОСОБА_12 пішли його шукати. Через деякий час вони повернулись та викликали поліцію. Коли поліція прибула, ОСОБА_19 сів в авто і поїхав шукати телефон за допомогою програми. Згодом зателефонував ОСОБА_12 і повідомив, що телефон знайшли і затримали особу;

- показам свідка ОСОБА_20 , який в суді першої інстанції повідомив, що є працівником поліції, який повідомив що разом із ОСОБА_21 в складі екіпажу прибули по виклику на вулицю Левицького у м. Львові. Їх зустріли три хлопці, один з них потерпілий, був в стані алкогольного сп`яніння. Хлопці повідомили, що останній вживав алкогольні напої із обвинуваченим. Він взяв телефон потерпілого і зник з місця події. За допомогою програми на мобільному телефоні і одного із хлопців вони визначили місце перебування телефону. Взяли одного із них і поїхали на вул. Зелену, потім Тарнавського, ОСОБА_22 , коли проїжджали по вул. Фредра свідок впізнав обвинуваченого, саме в цьому місці програма вказувала на місцезнаходження телефону потерпілого. Вони з різних сторін підбігли до обвинуваченого. його було затримано, а телефон вилучено;

- протоколом огляду місця події від 27.03.2018 року, з якого вбачається, що на вул. Фредра у м. Львова, навпроти будинку №4 біля припаркованого автомобіля було виявлено мобільний телефон «Apple Iphone 7», IMEI: НОМЕР_1 , а також особу, яка назвалась ОСОБА_23 .

Також судом вірно взято до уваги протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 28.03.2018 року, з якого вбачається, що потерпілий показав місце де він розпивав алкогольна напої з обвинуваченим, а також про обставини заволодіння обвинуваченим його мобільним телефоном. Зокрема, потерпілий показав, що на прохання обвинуваченого вийняв телефон, щоб подивитись яка година, обвинувачений двома руками вирвав без його згоди вирвав з рук телефон, сказав сам подивиться і, коли він повернувся в сторону, обвинувачений місце події залишив з мобільним телефоном, а також довідку УІАП ГУ НП у Львівській області, згіднго якого обвинувачений ОСОБА_23 був засуджений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2015 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 4 роки та умовно-достроково звільнений від відбуття покарання 10.07.2017 року ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.06.2017 із невідбутим терміном 1 рік 1 місяць 24 дні.

Проаналізувавши усі докази, подані стороною обвинувачення та захисту в їх сукупності, на думку колегії суддів, районний суд прийшов до вірного висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому злочині є доведеною повністю, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Що ж стосується зазначеного твердження захисника ОСОБА_7 в частині, що в обвинуваченого не було умислу на відкрите заволодіння майном, колегія суддів такі до уваги не приймає, оскільки вважає, що як обман обвинувачений використав для отримання доступу до майна потерпілого, але заволодів ним відкрито, оскільки усвідомлював, що із майном залишає місце події у присутності власника.

З огляду на обвинувачення, яке доводиться прокурором, досліджених в судовому засіданні доказів, і в першу чергу показів самого обвинуваченого, апеляційний суд, з урахуванням ст. 129 Конституції України, відповідно до якої, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні ними суду доказів і у доведенні перед судом переконливості, вважає доведеним висунуте прокурором обвинувачення.

Таким чином, на підставі досліджених судом доказів пояснень учасників процесу, показів свідків, потерпілого, а також часткове визнання вини обвинуваченого, колегія суддів вважає доведеним те, що ОСОБА_23 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Що стосується призначеного виду та розміру покарання, то, на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, згідно якої при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який частково визнає свою вину, а також те, що скоїв тяжкий злочин повторно в період умовно-дострокового звільнення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та прийшов до вірного переконання, що його виправленню та перевихованню буде сприяти покарання лиши в умовах ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання з врахуванням положень статтей 71 та 81 КК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими.

Також колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування вироку суду.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2020 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: