Справа № 366/1359/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3658/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинувачених : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників : ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000145 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 21 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сидоровичі Іванківського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у Київської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з повною загальноюо світою, одруженого, раніше судимого:
-08.06.2018р. вироком Іванківського районного суду Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком, частину невідбутого покарання за попереднім вироком Іванківського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сидоровичі Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , не одруженого, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:
- 10.09.2019р. вироком Іванківського районного суду Київської області, за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 335 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, та з урахуванням положень п. п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного за цим вироком, частини невідбутого покарання за попереднім вироком Іванківського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сидоровичі Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: (по ЕПІЗОДУ вчинення крадіжки з будинків АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 ) - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; (по ЕПІЗОДУ вчинення крадіжки з будинку АДРЕСА_8 ) - у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_11 від призначеного судом покарання у виді у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю в 1 (один) рік та відповідно до до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на останнього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_8 наприкінці лютого місяця 2020 року, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено перебуваючи разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_4 , достовірно знаючи, що в будинку за адресою: АДРЕСА_6 , ніхто не проживає та в ньому знаходяться побутові речі, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, домовились про спільне проникнення до будинку та вчинення крадіжки речей.

В подальшому, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , та ОСОБА_11 на мотоциклі ОСОБА_7 , прибули до будинку, що по АДРЕСА_6 , та через металеву хвіртку зайшли на подвір`я, де помітили, що двері на горище відкриті. Потім вони приставили дерев`яну драбину до будинку та проникли до горища, звідки проникли до будинку. В подальшому, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , перебуваючи в будинку, виявили та таємно викрали наступні речі: газову плиту марки «POLMETAL», вартістю 470 грн. 00 коп.; газовий балон червоного кольору об`ємом 50 л., вартістю 400 грн. 00 коп.; дерев`яний диван (книжка) вартістю 880 грн. 00 коп.; та побутові інструменти, вартість яких під час досудового розслідування не встановлено.

В подальшому, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з викраденими вище майном місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядились останніми на власний розсуд, чим своїми діями завдали потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1750 грн. 00 коп.

Крім того, ОСОБА_8 наприкінці лютого місяця 2020 року, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , за пропозицією ОСОБА_7 , домовились на спільне вчинення крадіжки речей побутового призначення з будинку АДРЕСА_7 , який як стало відомо під час досудового розслідування, належить ОСОБА_13 .

Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , на мотоциклі ОСОБА_7 , прибули до будинку який належить потерпілій ОСОБА_13 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

В подальшому, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , зі сторони присадибної ділянки зайшли на подвір`я, після чого підійшли до вхідних дверей будинку, з яких, за допомогою сили рук ОСОБА_11 зірвав прибій та навісний замок, в результаті чого, вони проникли в будинок.

Потім, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, виявили та таємно викрали наступні речі: бувший у використанні телевізійний приймач «Ergo» моделі «DVB-T2 1001» вартістю 220,00 грн. та бувшу у використанні пральну машину з написом на корпусі «МЕП СССР стиральная машина тип СМР-1,5Д ГОСТ8051-62», без двигуна та інших елементів живлення, вартістю 460,00 грн.

Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з викраденими вище вказаними речами місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядились останніми на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_13 , майнову шкоду на суму 680 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 на прикінці лютого місяця 2020 року, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , в будинку АДРЕСА_4 , домовились про спільне вчинення крадіжки речей з будинку, що за адресою: АДРЕСА_6 , який як встановлено під час досудового розслідування, належить ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на мотоциклі ОСОБА_7 , прибули до будинку, що по АДРЕСА_6 , та через металеву хвіртку зайшли на подвір`я, де помітили, що двері на горище відкриті. Потім вони приставили дерев`яну драбину до будинку та проникли до горища, звідки проникли до будинку. В подальшому, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перебуваючи в будинку, виявили та таємно викрали наступні речі: газову плиту марки «POLMETAL», вартістю 470 грн. 00 коп.; газовий балон червоного кольору об`ємом 50 л., вартістю 400 грн. 00 коп.; дерев`яний диван (книжка) вартістю 880 грн. 00 коп.; та побутові інструменти, вартість яких під час досудового розслідування не встановлено.

В подальшому, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 та з викраденими вище майном місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядились останніми на власний розсуд, чим своїми діями завдали потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1750 грн. 00 коп.

Крім того, ОСОБА_7 наприкінці лютого місяця 2020 року, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено, разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_4 , домовились про спільне вчинення крадіжки речей з будинку, що по АДРЕСА_7 , який як встановлено під час досудового розслідування, належить ОСОБА_13 .

Після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , на мотоциклі ОСОБА_7 , прибули до будинку який належить потерпілій ОСОБА_13 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

В подальшому, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , зі сторони присадибної ділянки зайшли на подвір`я, після чого підійшли до вхідних дверей будинку, з яких, за допомогою сили рук ОСОБА_11 зірвав прибій та навісний замок, в результаті чого, вони проникли в будинок.

Потім, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перебуваючи в будинку, виявили та таємно викрали наступні речі: бувший у використанні телевізійний приймач «Ergo» моделі «DVB-T2 1001» вартістю 220,00 грн. та бувшу у використанні пральну машину з написом на корпусі «МЕП СССР стиральная машина тип СМР-1,5Д ГОСТ8051-62», без двигуна та інших елементів живлення, вартістю 460,00 грн.

Після цього, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 з викраденими вище речами місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядились останніми на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_13 , майнову шкоду на суму 680 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_11 на прикінці лютого місяця 2020 року, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в будинку АДРЕСА_4 , домовились про спільне вчинення крадіжки речей з будинку, що за адресою: АДРЕСА_6 , який як встановлено під час досудового розслідування, належить ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на мотоциклі ОСОБА_7 , прибули до будинку, що по АДРЕСА_6 , та через металеву хвіртку зайшли на подвір`я, де помітили, що двері на горище відкриті. Потім вони приставили дерев`яну драбину до будинку та проникли до горища, звідки проникли до будинку. В подальшому, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку, виявили та таємно викрали наступні речі: газову плиту марки «POLMETAL», вартістю 470 грн. 00 коп.; газовий балон червоного кольору об`ємом 50 л., вартістю 400 грн. 00 коп.; дерев`яний диван (книжка) вартістю 880 грн. 00 коп.; та побутові інструменти, вартість яких під час досудового розслідування не встановлено.

В подальшому, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з викраденими вище майном місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядились останніми на власний розсуд, чим своїми діями завдали потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1750 грн. 00 коп.

Крім того, ОСОБА_11 наприкінці лютого місяця 2020 року, більш точного часу та дати в ході досудового розслідування не встановлено, разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_4 , домовились про спільне вчинення крадіжки речей з будинку, що по АДРЕСА_7 , який як встановлено під час досудового розслідування, належить ОСОБА_13 .

Після цього, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на мотоциклі ОСОБА_7 , прибули до будинку який належить потерпілій ОСОБА_13 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

В подальшому, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зі сторони присадибної ділянки зайшли на подвір`я, після чого підійшли до вхідних дверей будинку, з яких, за допомогою сили рук ОСОБА_11 зірвав прибій та навісний замок, в результаті чого, вони проникли в будинок.

Потім, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку, виявили та таємно викрали наступні речі: бувший у використанні телевізійний приймач «Ergo» моделі «DVB-T2 1001» вартістю 220,00 грн. та бувшу у використанні пральну машину з написом на корпусі «МЕП СССР стиральная машина тип СМР-1,5Д ГОСТ8051-62», без двигуна та інших елементів живлення, вартістю 460,00 грн.

Після цього, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з викраденими вище речами місце вчинення кримінального правопорушення залишили та розпорядились останніми на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_13 , майнову шкоду на суму 680 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_11 наприкінці лютого 2020 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, вирішив повторно вчинити таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднану з проникненням до житла.

Так, ОСОБА_11 , проходячи повз будинок АДРЕСА_8 , яке як встановлено під час досудового розслідування належить ОСОБА_14 , вирішив повторно вчинити таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднану з проникненням до житла.

В подальшому, з метою доведення свого злочинного та протиправного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, до кінця, ОСОБА_11 шляхом вільного доступу зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_1 та підійшов до вхідних дверей. В подальшому, ОСОБА_11 , підійшовши до вікна, яке знаходиться зліва від вхідних дверей житлового будинку, та пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, руками розбив скло у вікні та через утворений таким чином отвір відчинив вхідні двері до будинку.

В подальшому, ОСОБА_11 , проникнувши до будинку, виявив та таємно викрав наступні речі: бувший у використанні велосипед (підлітковий) марки «Cruise» синього кольору, вартістю 1750,00 грн.; бувший у використанні велосипед марки «MeridaKalahari 530», вартістю 3900,00 грн.; бувший у використанні велосипед типу Україна чорно-червоного кольору, вартістю 1358,40 грн. та бензиновий тример марки «Енерг Маш» моделі «БТ-8952М», вартістю 1259,40 грн.

Після цього, ОСОБА_11 з вищевказаними викраденими речами місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 8267 грн. 80 коп.

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 21 серпня 2020 року змінити та постановити йому остаточне покарання з урахуванням положень ст. 71 КК України, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, - та відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, визначеним судом. Крім того, просить дослідити всі матеріали кримінального провадження та заслухати його особисті пояснення.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що він згоден із визнанням його винуватим у вчиненні інкримінованого його правопорушення та кваліфікації його дій, однак, вважає, що призначене йому остаточне покарання у виді реального позбавлення волі, є занадто суворим та таким, що не відповідає реальним обставинам справи та його характеристиці.

Так, положення як ч. 1 ст. 78 КК України, так і положення п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24 жовтня 2003 року, не містять категоричної заборони щодо можливості повторного застосування ст. 75 КК України до осіб, які у період іспитового строку вчинили новий злочин, - все залежить від фактичних обставин вчинення нового злочину.

Обвинувачений вказує, що він характеризується в цілому по місцю проживання позитивно, має сім`ю, вагітну дружину, він працює, хоча і неофіційно, щиро розкаюється у вчиненому злочині, завіряє, що більше подібного ніколи з ним не повториться, матеріальна шкода потерпілим компенсована, він щиро та повно розказав про всі обставини вчиненого ним правопорушення, а тому застосування до нього «тюремного» покарання за щире його розкаяння є несправедливим і безпідставним.

-захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 21 серпня 2020 року змінити та постановити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , з урахуванням положень ст. 71 КК України, в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, - та відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, визначеним судом. Крім того, просить дослідити всі матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та заслухати його особисті пояснення.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що він не заперечує проти визнання його підзахисного винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення та кваліфікації його дій, однак вважає, що призначене ОСОБА_8 остаточне покарання у виді реального позбавлення волі, є занадто суворим та таким, що не відповідає реальним обставинам справи та характеристиці самого засудженого.

Так, положення як ч. 1 ст. 78 КК України, так і положення п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24 жовтня 2003 року, не містять категоричної заборони щодо можливості повторного застосування ст. 75 КК України до осіб, які у період іспитового строку вчинили новий злочин, - все залежить від фактичних обставин вчинення нового злочину.

Сторона захисту вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 характеризується позитивно, має хвору матір, за якою доглядає, працює, хоча і неофіційно, щиро розкаявся у вчиненому, матеріальна шкода відсутня, щиро та повно розповів про всі обставини вчиненого ним правопорушення, а тому застосування до нього «тюремного» покарання за його розкаяння є не справедливим та безпідставним.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а щодо ОСОБА_11 змінити в частині призначеного покарання; вивчивши матеріали кримінального провадження, дані, що характеризують особи обвинувачених та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності обвинувачених у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд правильно кваліфікував дії обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про призначення обвинуваченим занадто суворого покарання не заслуговують на увагу.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Всупереч доводам апеляційних скарг, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дотримався зазначених вимог кримінального закону.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого, який на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризуючі особистість обвинуваченого обставини, а саме, те що він раніше судимий, не одружений, дітей не має, не працює, схильний до вчинення правопорушень.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав рецидив злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого, який на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, характеризуючі особистість обвинуваченого обставини, а саме, те що він раніше судимий, не одружений, дітей не має, працює пастухом, схильний до вчинення правопорушень.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням даних про особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , висновку органу пробації про неможливість виправлення останніх без позбавлення волі, погоджується із висновком суду першої інстанції про призначення останнім покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України, оскільки саме таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Свої висновки в цій частині, суд першої інстанції достатньо обґрунтував, і з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі.

На переконання апеляційного суду, всі обставини, на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 враховані, а тому доводи апеляційних скарг про пом`якшення їм призначеного покарання не заслуговують на увагу, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Підстав для звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, як вказано в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 колегія судів не вбачає, з урахуванням того, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Що ж стосується покарання, яке було призначено обвинуваченому ОСОБА_11 , то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 помилково призначив останньому покарання за кожним епізодом окремо, відповідальність за яке, охоплюється єдиною ч. 3 ст. 185 КК України, а потім призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Відповідно до ст. 33 КК України сукупністю злочинів є вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за кожен з яких її не було засуджено.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті / частини статті/ КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд, правильно визнавши ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України не вірно призначив покарання окремо за кожним епізодом крадіжки, а тому в цій частині вирок щодо нього підлягає зміні, а посилання суду на застосування ч.1 ст.70 КК Україні виключенню з резолютивної частини вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 21 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без зміни.

Вирок щодо ОСОБА_11 в частині призначеного покарання змінити, виключивши з резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_11 звільненим від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та визначених судом першої інстанції.

В решті вирок щодо ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4