ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1557/20

22 липня 2020 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Головин Костопільського району Рівненської області, зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною загальною середньою освітою, вдови, яка має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , працюючи, згідно наказу про прийняття на роботу від 16.04.2019, на посаді продавця продовольчих товарів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , будучи матеріально-відповідальною особою, згідно договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 16.09.2019, виконуючи роботу безпосередньо зі зберігання та реалізації товарів, що належать ФОП ОСОБА_4 та будучи правомочною щодо володіння та розпорядження, тобто використання ввіреного їй майна, знаходячись на своєму робочому місці в магазині продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, в один із днів першої декади листопада 2019 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 2000 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 , в один із днів третьої декади листопада 2019 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, овторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1000 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, в один із днів першої декади грудня 2019 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 повторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 2000 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 в один із днів другої декади грудня 2019 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, повторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1500 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також ОСОБА_7 в один із днів третьої декади грудня 2019 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, повторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1500 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, в один із днів першої декади січня 2020 року ОСОБА_5 повторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 2000 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою протиправну діяльність ОСОБА_5 в один із днів другої декади січня 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, повторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 2000 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Окрім того, в один із днів третьої декади січня 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , повторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1500 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також в один із днів першої декади лютого 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 повторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1500 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою протиправну діяльність ОСОБА_5 в один із днів другої декади лютого 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1500 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Окрім того, ОСОБА_5 в один із днів першої декади березня 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1500 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також в один із днів другої декади березня 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 овторно привласнила чуже майно товарно-матеріальні цінності належні ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 1 336,21 гривень, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Кримінальними правопорушеннями ОСОБА_5 , працюючи на посаді продавця продовольчих товарів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , спричинила потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 19 336,21 грн..

Дані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, що було ввірене особі, та привласнення чужого майна, що було ввірене особі, вчинене повторно,

26 червня 2020 року між прокурором ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_5 у кримінальному провадженні була укладена угода про визнання винуватості. Потерпілий ОСОБА_4 не заперечував проти укладення цієї угоди.

В угоді про визнання винуватості сторони угоди виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, а також розмір шкоди, завданої злочином. Згідно угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 під час досудового розслідування повністю визнала вину у зазначених злочинах, зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 буде призначено покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості .

Згідно із ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості , укладена між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом встановлено із обвинувального акта, що обвинувачена ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочину, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає ст. 472 КПК України та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 цілком розуміє права, передбачені ч. 4, ч. 5 ст. 474 КПК України. Укладення угоди обвинуваченою є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будьяких інших обставин, ніж ті , що передбачені в угоді .

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінально процесуального Кодексу та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості .

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, погоджуються на призначення узгодженого угодою покарання та не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник адвокат Гречко також не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти угоди про визнання винуватості.

Прокурор підтримала укладену угоду про визнання винуватості і просить її затвердити.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_7 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 371, 374, 376, 469, 472, 475 КПК України, ст.75, 76, 191 КК України суд
ЗАСУДИВ:
Угоду від 26 червня 2020 року по кримінальному провадженню № 0000306 про визнання винуватості укладену між прокурором ОСОБА_8 та підозрюваниою ОСОБА_7 затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади, пов"язані з матеріальною відповідальністю строком на один рік. :

за ч. 3 ст. 191 КК України у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади, пов"язані з матеріальною відповідальністю строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади, пов"язані з матеріальною відповідальністю строком на один рік.

Відповідно до ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1