Справа №485/20/21
Провадження №1-в/485/9/21
УХВАЛА
іменем України

19 січня 2021 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 м.Снігурівка Миколаївської області у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михалкове Сокирянського району Чернівецької області, українця, громадянина України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

11 січня 2021 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , в якому він просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково за наявності пільги.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав, просить його задоволити, вважає що зразковою поведінкою може бути звільнений від відбування покарання.

Представник установи виконання покарань характеризував поведінку засудженого посередньо, зазначив, що 18.01.2021 року до засудженого застосовано стягнення у вигляді догани, за зберігання зарядного пристрою, засуджений не працевлаштований, разові доручення не виконує, заохочення відсутні. В задоволенні клопотання просить відмовити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечила, в задоволенні такого просить відмовити. Звернула увагу суду, що вільнення від відбування покарання умовно-достроково є пільгою, яку засуджений своєю поведінкою, а саме ставленням до праці не заслужив.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов наступного.

ОСОБА_3 з 03 травня 2019 року відбуває покарання у державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" за вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2018 року за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку 13 квітня 2018 року, кінець строку 13 квітня 2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за доведення виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Таким чином, для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є необхідними дві умови: відбуття певної частини строку покарання та доведеність виправлення засудженого сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, суд враховує поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Судом встановлено, що відбутий строк покарання засудженим, станом на 19 січня 2021 року, складає 02 роки 09 місяців 06 днів, невідбутий - 1 рік 02 місяці 25 днів, що є більше, ніж 2/3 строку покарання.

Згідно матеріалів особової справи засуджений з 16 квітня 2018 року утримувався в державній установі "Чернівецька установа виконання покарань(№33)". Під час утримання характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

З 09 липня 2018 року відбував покарання в державній установі "Стрижавська виправна колонія (81)" Вінницької області. Під час відбування покарання характеризувався позитивно. За зразкову поведінку та сумліне ставлення до праці одного разу був заохочений правами начальника установи. Стягнень не мав.

За час відбування покарання в державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)" засуджений характеризується посередньо. На виробництві установи не працевлаштований за станом здоров`я. Стягнень, заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та вічливого ставлення з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті та порядку, зовнішній вигляд охайний. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи за станом здоров`я не залучається. Дотримується вимог пожежної безпеки. Відповідно до ст.123 КВК України участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, проявляє байдужість. Інколи читає періодичні видання, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.

Питання про можливість застосування зміни умов тримання відповідно ст. ст.100,101 КВК України на засіданні комісії не розглядалося.

Крім того, питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст.82 КК України розглядалося 16.04.2020 року та було відмовлено, як такому що не довів свого виправлення, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст.81 КК України розглядалося на засіданні комісії установи 15.12.2020 року та було відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення. За час відбування покарання в місцях позбавлення на профілактичному обліку не перебуває.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З матеріалів особової справи не вбачається, що за час відбування покарання поведінка засудженого є сумлінною, він виправився та в повній мірі готовий до самокерованої стійкої правослухняної поведінки.

Наявність одного заохочення, з огляду на особу засудженого, не свідчить про те, що він стає на шлях виправлення.

Враховуючи наведене, зважаючи на характер вчиненого засудженим злочину, реально відбутий термін покарання, поведінку засудженого під час відбування покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_3 за час відбування покарання став на шлях виправлення, зміни у особистості засудженого є достатньо позитивними і він повністю готовий до самокерованої правослухняної поведінки, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України суд,

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1