ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1317/20 Справа № 209/2710/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 вересня 2020 року про задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 вересня 2020 року клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено.
Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.00 години 09 листопада 2020 року.
Строк тримання під вартою обчислюється з моменту затримання, тобто з 13.00 години 12 вересня 2020 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, немає сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, офіційно не працює, може переховуватися від слідства та суду, побоюватися покарання за злочин. Всі ці обставини свідчать про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.09.2020 по справі №209/2710/20 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Вказує на те, що під час розгляду даного клопотання жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України слідчим та прокурором не обґрунтований та не доведений жодними належними та допустимими доказами, а ґрунтуються суто на припущеннях про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Вважає, що про існування ризику переховуватися від органів досудового розслідування слідчий та прокурор зробили висновок суто із тяжкості вчиненого підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення та покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України.
Звертає увагу суду, що підозрюваним ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення 11.09.2020р. приблизно о 17.00 год., і приблизно через декілька годин після того, як підозрюваний ОСОБА_8 дізнався про перебування потерпілого ОСОБА_10 у лікарні швидкої медичної допомоги, відразу направився до лікарні для надання фінансової допомоги на лікування та з`ясування стану здоров`я потерпілого. Після чого, не маючи жодних намірів переховуватися від органів досудового розслідування поїхав для відпочинку за місцем свого фактичного мешкання: АДРЕСА_2 , і лише о 08.00 год. 12.09.2020р. був затриманий працівниками Дніпровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .
Зазначає, що вказані обставини свідчать про те, що маючи достатньо часу підозрюваний ОСОБА_8 жодним чином не намагався переховуватися від органів досудового розслідування, і в майбутньому під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не має намірів переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Посилається на те, що на момент звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вже надали правдиві показання на допиті свідків, які повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та жодним чином не суперечать правдивим показанням підозрюваного ОСОБА_8 , що свідчить про відсутність існування такого ризику, як незаконний вплив на інших учасників кримінального провадження.
Апелянт звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має тісні соціальні зв`язки, а саме мешкає із цивільною дружиною та її малолітньою дитиною, має постійне місце мекання, має постійне джерело доходу, працюючи без офіційного працевлаштування, повне визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, намір відшкодувати в повному обсязі витрати на лікування потерпілого, вважає утримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою є не обґрунтованим.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, яка вважала за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, а саме протоколом огляду місця подій від 11.09.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 12.09.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 12.09.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 12.09.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 12.09.2020 року, протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_15 від 12.09.2020 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 12.09.2020 року, повідомленням про підозру від 12.09.2020 року та іншими матеріалами.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, посилання сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики того, що ОСОБА_8 , знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі та цінності, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, у зв`язку з чим з огляду на особу правопорушника, а саме: немає сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, офіційно не працює, може переховуватись від слідства та суду, обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні ризиків не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, взяв до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 вересня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4