КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/6887/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на наявність перешкод для відкриття апеляційного провадження апеляційну скаргу Генерального прокурора ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Генеральний прокурор ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року та постановити нову ухвалу, якою закрити провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на бездіяльність Генерального прокурора.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи за скаргою, приходжу до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Зазначена скарга адвоката ОСОБА_6 була розглянута слідчим суддею по суті відповідно до вимог ст. 306 КПК України, з прийняттям рішення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України.
У відповідності до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з вимогами ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При цьому, відповідно до положень ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України, забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано §2 Глави 26 КПК України.
Так, у частині 1 статті 309 КПК України наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Крім того, відповідно до вимог частини другої цієї статті, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
При цьому зміст вказаної норми закону кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 307 КПК України, згідно якої, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Більш того, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає,що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Натомість, системний аналіз зазначеної норми Конституції Українизасвідчує, що забезпечення права на апеляційний перегляд виникає після розгляду справи (кримінального провадження) по суті.
Більш того, про неможливість оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року безпосередньо зазначено і в самому тексті ухвали.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Генерального прокурора ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року слід відмовити.
Керуючись ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою Генерального прокурора ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2020 року.
Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя

Київського апеляційного суду ОСОБА_2