У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

законного представника - ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 24.07.2020, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нечаївка Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимого;

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и в :

01 вересня 2020 року до Черкаського районного суду Черкаської області надійшло клопотання прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 24.07.2020, відносно ОСОБА_6 у зв`язку з вчиненням останнім суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки ОСОБА_6 за станом здоров`я потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Клопотання обґрунтовано тим, що «24 липня 2020 року близько 11 години 46 хвилин ОСОБА_6 , будучи згідно висновку судово-психіатричного експерта № 332 від 28.08.2020 обмежено осудним та не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, перебуваючи за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Степанки, поблизу магазину «Ріжок», знайшов один полімерний пакет, в середині якого знаходиться порошкоподібна речовина рожевого кольору. Вказаний полімерний пакет ОСОБА_6 підняв та поклав його до власної сумки, яка знаходилася в нього в руках, не усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, придбав, шляхом привласнення знайденого, та зберігав при собі з метою подальшого власного вживання, без мети збуту. Цього ж дня, близько 12 год. 20 хв., перебуваючи по вул. Шевченка, навпроти домоволодіння 33, в с. Хутори Черкаського району Черкаської області, під час спілкування з працівниками поліції, повідомив, що має при собі заборонені для обігу речі, а саме один полімерний пакет, в середині якого знаходиться порошкоподібна речовина рожевого кольору, яка являється психотропною речовиною. В подальшому, у ході проведення огляду місця події, в присутності двох понятих, у період з 12 год. 26 хв. по 13 год. 13 хв. ОСОБА_6 добровільно видав з власної сумки, яка знаходилася в нього в руках, один полімерний пакет, в середині якого знаходиться порошкоподібна речовина рожевого кольору, що згідно до висновку експерта № 2/1575 від 29.07.2020 містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін. Маса психотропної речовини амфетаміну (в перерахунку на амфетамін основу) становить 0,2513».

За вказані дії гр. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання і просив суд застосувати відносно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 не мали зауважень щодо порядку розгляду справи, просили суд клопотання прокурора задовольнити.

У судовому засіданні, з огляду на висновок судово-психіатричного експерта № 332 від 28 серпня 2020 року, за погодженням із учасниками процесу, судом визнано недоцільним допит ОСОБА_6 у зв`язку із станом його здоров`я (хронічним психічним захворюванням, яке перешкоджає йому, зокрема, самостійно приймати участь при розгляді справи в суді).

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з вимогами частини першої статті 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Судовий розгляд такого провадження проводиться за правилами ст.ст. 512, 513 КПК України і завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

У даному кримінальному провадженні суд не вбачає підстав констатувати, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, у зв`язку із наступним.

Згідно зі статтею 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Водночас, відповідно до статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до частини 2 статті 94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (частина 2 статті 19 КК України) чи обмежено осудною (частиною 1 статті 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

З висновку судово-психіатричного експерта № 332 від 28 серпня 2020 року вбачається наявність у ОСОБА_10 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, проявів хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної форми з епізодичним перебігом в стані ремісії, з межовою психопаталогією, через що на вказаний період часу він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_6 виявляються прояви хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної форми з епізодичним перебігом в стані ремісії, з межовою психопаталогією, через що він не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, не здатний самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді. За своїм психічним станом на теперішній час через вказані прояви хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної форми з епізодичним перебігом в стані ремісії, з межовою психопаталогією, з відміченими в клінічній картині окремими шизотиповими розладами із зниженням критичності, лікар судово психіатричний експерт дійшов висновку, що ОСОБА_6 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 332 від 28 серпня 2020 року, до суду не надходило.

Отже, даний висновок експертизи не дає підстав вважати, що ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані неосудності. Даний висновок експерта вказує, що ОСОБА_6 перебував у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень частини 2 статті 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», роз`яснено, що, враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

У відповідності до частини 2 статті 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Відповідно до частини 2 статті 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

В силу вимог статті 512 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до частини 5 статті 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на час вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не перебував в стані неосудності, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи, відтак, суд вважає, що його неосудність на момент вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не встановлена, а тому відповідно до частини 2 статті 512 та частини 5 статті 513 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 з поверненням наявних матеріалів кримінального провадження прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Після прийняття судом даного процесуального рішення вимоги частини 5 статті 513 КПК України визначають дії прокурора, який повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 19, 20, 94 КК України, статтями 502, 503, 512, 513, 515 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У застосуванні примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 24.07.2020, відносно ОСОБА_6 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - відмовити.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 статті 309 КК України, - закрити.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000056 від 24.07.2020, щодо ОСОБА_6 - направити прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, захиснику та законному представнику.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1