Провадження №11-кп/824/3335/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
секретаря : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
14 серпня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва було поставлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12 жовтня 2020 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року скасувати та постановити нове рішення про скасування запобіжного заходу або застосування більш м`якого запобіжного заходу.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України необґрунтовано.
Так, допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснив, що події погано пам`ятає, не бачив як ОСОБА_7 викрадав гаманець. Протокол його допиту у якості свідка не читав, але підписав. Про що йшлося в протоколі допиту не знає. Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , працівники поліції, пояснили що не пам`ятають суті даної події та не бачили як ОСОБА_7 викрадав гаманець. Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції не допитаний, оскільки не має постійного місця проживання, місце його перебування не встановлено. Не допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 , який починаючи з 15 квітня 2019 року 16 разів викликався в суд, але свідомо ігнорує судові засідання. На численні клопотання захисту відео із місця пригоди, залу метрополітену «Майдан Незалежності» не вилучено та не досліджено. Кошти, у викраденні яких обвинувачується ОСОБА_7 при затриманні останнього не були виявлені та не вилучалися. Доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення не має. ОСОБА_7 свою вину не визнає. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені. Понад 21 місяць ОСОБА_7 перебуває під вартою.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_14 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другоїстатті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Статтею 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не змінилися, а відтак, існує ймовірність, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, суд першої інстанції послався на обставини обвинувачення та тяжкість кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Також, судом першої інстанції було враховано наявність даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, не працює та не має постійного джерела доходу, відсутності у нього місця проживання, що додатково підтверджує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний обвинуваченому ОСОБА_7 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.

На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами суду першої інстанції та в цілому не впливають на правильність висновків суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо останнього.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачення щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є необґрунтованим, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 жовтня 2020 року включно залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4