Справа №: 398/985/20
провадження №: 1-кп/398/303/20
ВИРОК
Іменем України

"14" серпня 2020 р., Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000932 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, з середньо-технічною освітою, працюючого начальником охорони ТОВ «Олександрійський рудоремонтний завод», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 25.04.2019 близько 15 години 50 хвилин перебував на робочому місці в приміщенні прохідної території заводу ТОВ «Олександрійський рудоремонтний завод», що розташований за адресою: місто Олександрія, Кіровоградської області, проспект Соборний 191.
Перебуваючи у вказаному місці ОСОБА_6 помітив, що через приміщення прохідної проходив раніше йому знайомий працівник ОСОБА_7 , який тимчасово працював на заводі та з яким він перебував у неприязних відносинах. В цей час у нього виник умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_6 підійшовши до ОСОБА_7 , який не вчиняв активних дій, не чинив будь-якого опору та ніяким чином не загрожував його правам та інтересам чи правам та інтересам інших осіб, без будь-яких попереджень, зробив крок в бік ОСОБА_7 та наніс йому два удари кулаком в область обличчя.
Внаслідок сукупно нанесених ОСОБА_6 за вищевказаних обставин ударів ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: гематом, саден правої щоки та верхньої губи справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №11 від 10.01.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, пояснивши, що він працює начальником охорони Олександрійського рудоремонтного заводу. Раніше проходив службу у спецзагіні МВС України. Він, в силу своїх посадових обов`язків, виявив на території заводу нестачу металевого люку. Після цього він бачив автомобіль потерпілого біля пункту прийому металобрухту. Крім того, з гаражу на території заводу, яким користувався потерпілий, також зникли кисневі шланги. Тому він запідозрив саме потерпілого у крадіжці даних речей, і за три дні до інциденту, що стався, повідомив потерпілому, що він його не пустить на територію заводу на автомобілі через це, а також повідомив про це своєму безпосередньому начальнику. 25.04.2019 року близько 13 години ОСОБА_7 приїхав на своєму автомобілі до прохідної заводу, проте він (обвинувачений) повідомив, що не пустить його на територію заводу на автомобілі, так як підозрює у крадіжці. Після цього до нього (обвинуваченого) підійшли генеральний директор заводу ОСОБА_11 та технічний директор ОСОБА_12 , які запитали, чому він не пускає на територію заводу ОСОБА_7 , на що той повідомив, що він підозрює його у крадіжці. ОСОБА_7 обізвав його дурнем. В подальшому ОСОБА_7 пустили на територію заводу без автомобіля. Близько 16:00 години цього ж дня він вийшов на прохідну заводу, щоб контролювати робочих. В цей момент з території заводу виходив ОСОБА_7 , який підійшов до нього, та запитав, де саме він його бачив, після чого він (обвинувачений) дав йому ляпаса лівою рукою в область обличчя з метою відповісти на образу, так як вранці ОСОБА_7 в присутності інших осіб обізвав його. Від даного ляпасу ОСОБА_7 похитнувся до підвіконня та схопив двома руками заготовку до електричної печі, вагою близько 10 кілограмів. Він (обвинувачений) почав намагатися не дати йому розігнутися з даною цеглиною, та одною рукою уперся в цеглину, а іншою в ОСОБА_7 . Проте він (потерпілий) вирвався, та почав махати цеглиною у нього біля голови, намагаючись вдарити. Він (обвинувачений), намагався припинити його дані дії, та розпочалася боротьба між ними. Далі в ході боротьби вони упали, потім знову встали, і він (обвинувачений) вдарив ОСОБА_7 кулаком правої руки в обличчя під ліве око, і той впустив дану цеглину. Крім даних двох ударів одного долонею, одного кулаком він потерпілому не наносив інших ударів, і потерпілий йому також не наносив жодних ударів. Після інциденту він (обвинувачений) видимих тілесних ушкоджень у потерпілого не бачив. Після цього він (обвинувачений) сказав, що викличе поліцію, проте начальник сказав, що поліцію викликати не треба, проте її вже викликав сам ОСОБА_7 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина підтверджується дослідженими судом наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який показав суду, що 25.04.2019 року близько 10:00 годин він на своєму автомобілі приїхав на прохідну території «Рудоремзаводу», так як був тимчасово найнятий у вказану організацію для фарбування металевих конструкцій. Разом з ним на прохідну прийшов директор заводу, так як вони з потерпілим про це заздалегідь домовилися у зв`язку із тим, що у нього (потерпілого) закінчився строк дії пропуску на територію заводу, і директор мав залагодити дане питання з охороною, щоб його (потерпілого) на автомобілі пропустили на територію заводу. В цей момент вийшов начальник охорони заводу ОСОБА_6 , та повідомив йому (потерпілому) та директору заводу, що він не пустить його (потерпілого) на територію заводу, так як має підозру, що він (потерпілий) вивозив з території заводу метал, тобто звинувачував його у крадіжці металу. На це потерпілий сказав, що він ( ОСОБА_6 ) дурень, так як кожного разу, як він заїжджав та виїжджав з території заводу, його автомобіль оглядала охорона, тому вивезти звідти метал просто неможливо. Після цього він (потерпілий) сів у свій автомобіль, і мав намір їхати додому, а директор заводу залишився розмовляти з ОСОБА_6 . Після розмови директор заводу підійшов до нього, та запропонував перенести увесь інструмент з його (потерпілого) автомобіля в його (директора) автомобіль. Вони так і зробили, та таким чином заїхали на територію заводу Цього ж дня близько 15:30 годин він завершив роботу, та близько 15:45 виходив через прохідну з території «Рудоремзаводу». На прохідній на той момент знаходився охоронець, та начальник охорони заводу ОСОБА_6 . Він підійшов до начальника охорони ОСОБА_6 з метою запити, хто і коли йому говорив про вивезення ним металу з території заводу. Після цього ОСОБА_6 , нічого не пояснюючи зробив крок до нього та наніс йому два удари в лице кулаком правої руки, удари прийшлися у ніс та у щелепу, після цього він (потерпілий) впав лицем на землю, та намагався підвестися, проте ОСОБА_6 сів на нього, та почав наносити удари ззаду кулаками обох рук в висок, в вуха, потилицю, ударів були близько 5-6, при цьому він (потерпілий) намагався піднятися, проте йому це не вдалося. В цей момент він (потерпілий) побачив цеглину, яка лежала біля дверей, щоб дані двері не зачинялися, та з метою припинити побиття, підняв дану цеглину лівою рукою, проте ОСОБА_6 вибив у нього з руки цеглину, яка впала, пошкодивши при цьому стіну. Після цього, побачивши, що в їх сторону йдуть люди, ОСОБА_6 припинив побиття та відійшов у бік, бійка завершилася. Він ОСОБА_6 жодного удару при цьому не наніс. Після цього він (потерпілий) викликав поліцію, та звернувся до травмпункту, де були зафіксовані його тілесні ушкодження;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який показав суду, що він працює сторожем в ТОВ «Олександрійський рудоремонтний завод». Навесні 2019 року близько 12:00 годин він знаходився на прохідній ТОВ «Олександрійський рудоремонтний завод», на своєму робочому місці. В цей час представники керівництва заводу виходили з території заводу на обід. Якраз в цей момент начальник охорони заводу ОСОБА_6 не пускав на територію заводу на автомобілі ОСОБА_7 , який виконував тимчасові роботи, при цьому ОСОБА_14 пояснив керівництву заводу, що він не пускає на автомобілі ОСОБА_7 так як має підозри, що той здійснював крадіжки з території заводу. На дані обвинувачення ОСОБА_7 образився, обізвавши при цьому ОСОБА_14 нецензурною лайкою в присутності керівництва заводу. Коли ОСОБА_6 не впустив ОСОБА_7 на автомобілі на територію заводу, вони з директором заводу переклали інструменти ОСОБА_7 в автомобіль директора, і таким чином в`їхали на територію заводу, так як ОСОБА_7 необхідно було виконувати свою роботу. Цього ж дня в кінці робочого дня близько 15:50 год. ОСОБА_7 виходив з території заводу. Він (свідок) при цьому знаходився на своєму робочому місці на прохідній, де записуються робочі, які йдуть з роботи, а поряд з ним стояв начальник охорони ОСОБА_6 . До ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_7 та почав вимагати від нього пояснення з приводу обвинувачення у крадіжці. В цей момент ОСОБА_6 наніс удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_7 . Останнього від удару розвернуло, він присів та вхопився обома руками за камінь, що підпирав двері, почав піднімати його. Відчувши загрозу своєму здоров`ю, він (свідок) вийшов у другу кімнату. Потім він чув, що впав велосипед, і коли зайшов у кімнату знову, то побачив, що велосипед лежить на підлозі, і ОСОБА_6 з ОСОБА_7 також були на підлозі. Коли вони піднялися, то ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 удар правою рукою в обличчя. В цей момент з рук ОСОБА_7 випав камінь. ОСОБА_7 сказав, що буде викликати поліцію, ОСОБА_6 розвернувся і вийшов;

- протоколом огляду місця події від 24.03.2020 року з фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто приміщення контрольно-пропускного пункту заводу ТОВ «Олександрійський рудоремонтний завод», що розташований за адресою: місто Олександрія, Кіровоградської області, проспект Соборний 191, де відбулася бійка;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 09.01.2020 року, за участю потерпілого ОСОБА_7 , в ході якого останній розповів та показав як 25.04.2020 року близько 15:50 год він виходив з території Олександрійського рудоремзаводу, так як тимчасово там працював. На прохідній в цей момент за столом сидів охоронець, а начальник охорони ОСОБА_6 стояв біля столу. Він підійшов до начальника охорони, та запитав, де він його бачив з металом, так як вранці начальник охорони звинуватив його у крадіжці, на що начальник охорони ОСОБА_6 без жодних попереджень наніс йому два удари кулаком в обличчя в область ока та в лоб, він (потерпілий) впав, після чого ОСОБА_6 виліз на нього та почав бити його у голову, у висок, у вуха. Він (потерпілий) намагався взяти камінь, який лежав біля дверей, проте ОСОБА_6 вибив даний камінь у нього з рук, та пішов, і на цьому побиття закінчилося;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 04.02.2020 року, за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого останній розповів та показав як навесні 2019 року він був на прохідній ОСОБА_15 , так як працює там. Час це був близько 15:45 годин. З території заводу виходив ОСОБА_7 , який підійшов до ОСОБА_6 , та почав вимагати у нього пояснень з приводу того, що він звинувачував його вранці в крадіжці. У відповідь на дане питання ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 удар долонею лівої руки в обличчя, потерпілий нахилився, чи майже впав, після чого взяв камінь, яким було підперто двері та почав намагатися наносити ОСОБА_6 удар даним каменем. Він (свідок) в цей момент вийшов в іншу кімнату, щоб даний камінь не попав в нього, а потім, коли знову повернувся, то побачив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 лежали на підлозі та боролися, і коли встали, то ОСОБА_6 наніс ще декілька ударів ОСОБА_7 . ОСОБА_7 після ударів випустив камінь;

- протоколом огляду предметів від 14.08.2019 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто надану потерпілим медичну картку хворого на ім`я ОСОБА_7 , у якій виявлено довідку травмпункту № 3128 від 25.04.2019 року, видана ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду предметів від 29.10.2019 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянуто наданий потерпілим кт-скан, додаток до кут-скану висновку лікаря ОСОБА_16 та диск, в ході огляду встановлено, що датою обстеження ОСОБА_7 є 28.10.2019 року;

- висновком експерта № 11 від 10.01.2020 року, відповідно до якого встановлено, що у медичних документах на ім`я ОСОБА_7 , 1975 року народження маються дані на користь тілесних ушкоджень у вигляді: гематом, саден правої щоки та верхньої губи справа. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів (предмету), самі по собі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб. Судово-медичних даних для встановлення давності ушкоджень в наданих медичних документах не міститься;

- висновком експерта № 58/11 від 18.03.2020 року, відповідно до якого встановлено, що виявлені на тілі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тілесні ушкодження могли бути спричинені за різних обставин, в тому числі і за обставин, на які вказують потерпілий і свідок під час проведення слідчих експериментів за їх участі. Виявлені на тілі ОСОБА_7 тілесні ушкодження не могли утворитися при самозахисті.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого з приводу того, що тілесні ушкодження потерпілому ним нанесено у стані необхідної оборони.

Так, відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26 квітня 2002 року зазначено, що слід мати на увазі, що стан необхідної оборони не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При необхідності з`ясування такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, стан необхідної оборони передбачає саме вчинення захисних дій шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

В судовому засіданні потерпілий, свідок та обвинувачений, повідомили, що потерпілим обвинуваченому не було нанесено жодного удару. Крім того, як повідомив свідок, потерпілий, а також не заперечив сам обвинувачений, він (обвинувачений) здійснив напад на потерпілого почавши завдавати тілесні ушкодження. Тобто, обвинувачений розпочав нанесення тілесних ушкоджень потерпілому в момент, коли той не здійснював відносно нього жодних активних дій, тобто за відсутності будь-якого суспільно небезпечного посягання відносно нього, що виключає оцінку дій обвинуваченого як необхідну оборону. Крім того, наявність між потерпілим та обвинуваченим конфлікту, який виник цього ж дня вранці, підтверджує наявність у обвинуваченого мотиву для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому у зв`язку з особистими неприязними відносинами, а саме у зв`язку із образою потерпілим обвинуваченого.

Так, згідно висновку експерта № 11 від 10.01.2020 року встановлено, що у медичних документах на ім`я ОСОБА_7 , 1975 року народження містяться дані на користь тілесних ушкоджень у вигляді: гематом, саден правої щоки та верхньої губи справа. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів (предмету), самі по собі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб.

Протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 та протоколом проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_13 , а також показами, даними ними в судовому в судовому засіданні, підтверджено напрямок та локалізацію ударів, нанесених обвинуваченим у область обличчя та голови потерпілого.

Висновком експерта № 58/11 від 18.03.2020 року встановлено, що виявлені на тілі ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли бути спричинені за різних обставин, в тому числі і за обставин, на які вказують потерпілий і свідок під час проведення слідчих експериментів за їх участі. Виявлені на тілі ОСОБА_7 тілесні ушкодження не могли утворитися при самозахисті.

Суд також враховує позицію Верховного Суду у справі №748/1226/18, згідно якої вирішення питання, чи перебував засуджений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання. Особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки. Окремим випадком такого спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК. Це не виключає можливості, що особа, яка спровокувала насильство, опиниться в ситуації необхідної оборони, якщо ступінь спровокованого насильства очевидно перевищить той, який особа могла передбачити, наприклад, якщо в ситуації обопільної бійки один з учасників застосує або виявить намір застосувати значно вищий ступінь насильства, зброю або до його насильницьких дій приєднаються інші особи. У таких випадках насильство може перетворитися в «посягання», що дає право на необхідну оборону.

Однак в судовому засіданні як обвинувачений так і потерпілий підтвердили той факт, що після завершення нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений розвернувся до потерпілого спиною та спокійно вийшов, хоча цеглина, від нанесення ударів якою, зі слів обвинуваченого, він захищався, лежала біля потерпілого, який після припинення побиття не здійснював жодних агресивних дій по відношенню до обвинуваченого.

Таким чином, вищенаведене спростовує твердження обвинуваченого про самозахист.

Суд також критично ставиться до показань свідка ОСОБА_13 в частині тверджень щодо намагання потерпілого нанести удари каменем обвинуваченому.

Так, наведені твердження свідка спростовуються показаннями потерпілого та поведінкою потерпілого (згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 ), коли після припинення побиття потерпілий не чинив ніяких намагань нанести тілесні ушкодження обвинуваченому та викликав поліцію. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 є безпосереднік начальником свідка ОСОБА_13 .

Також судом досліджено: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000932; протокол від 25.04.2020 року прийняття у ОСОБА_7 заяви про вчинене кримінальне правопорушення; заява ОСОБА_7 від 14.08.2019 року про надання слідчому картки стаціонарного хворого; заява ОСОБА_7 від 29.10.2019 року про надання слідчому КТ-скану на його ім`я, висновок лікаря ОСОБА_16 та CD-R диску; протоколи огляду відеокамери, перегляду відеозапису та перенесення його на цифровий носій від 04.02.2020 року, 03.01.2020 року; копія посадової інструкції начальника охорони ТОВ «Олександрійський рудоремонтний завод»; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 27.03.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 125 КК України, які підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів.

Суд зазначає, що досліджені судом докази є належними та допустимими, оскільки прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, отримані у порядку, передбаченому КПК України, показання потерпілого, свідка та досліджені докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою.

При вирішенні питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд виходить із практики Європейського суду з прав людини, зокрема з правової позиції, викладеної у п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Заява N 16437/04), відповідно до якої при оцінці доказів Суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, оцінюючи всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме як умисне легке тілесне ушкодження.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, судимостей не має, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відсутні

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , ставлення до скоєного, вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в максимальному розмірі, передбаченого санкцією статті кримінального закону, за яким він визнаний винуватим. На думку суду призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на його користь 3972,87 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди. Даний позов обвинувачений не визнав, оскільки вважає себе невинуватим.
Частиною 1 статті 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення витрат на лікування в сумі 3972,87 грн, суд відкидає розрахункові квитанції від 16.11.2018 та 28.10.2018 року, оскільки потерпілий заявив що подав дані документи помилково, крім того вони видані до дати нанесення тілесних ушкоджень. Також суд не бере до уваги чек (а.с. 44), який взагалі не можливо прочитати.

Таким чином, стягненню на користь потерпілого підлягають витрати на діагностику та лікування згідно квитанцій на суму 473 грн 07 коп, 1296 грн 63 коп, 492 грн 21 коп (а.с. 44), 900 грн, 700 грн (а.с. 65-66), всього на загальну суму 3861,91 грн.

Суд не приймає заперечення сторони захисту щодо лікування та обстеження потерпілого поза шестиденним терміном, оскільки скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб є терміном непрацездатності потерпілого після заподіяння тілесних ушкоджень. Однак потерпілий, внаслідок дій обвинуваченого, вимушений був контролювати стан здоров`я, що проявилося у проходженні додаткового обстеження та приймати ліки. Прийом ліків не є обов`язковою умовою непрацездатності.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 гривень підлягають частковому задоволенню.

Моральну шкоду потерпілий обґрунтовує тим, що через дії обвинуваченого зазнав фізичного болю та страждань.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі і стражданнях, які фізична особа отримала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які фізична особа отримала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї або близьких родичів; у душевних стражданнях, які фізична особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням його майна.

Керуючись принципами виваженості та справедливості, враховуючи характер вчиненого правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, які переніс потерпілий, суд вважає, що заявлені потерпілим вимоги на відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. є дещо завищеним, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд керується положеннями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. і виходить із принципу неупередженості, об`єктивності, розумності та справедливості, стягнувши з обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди 6 000 гривень.

Судові витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_3 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на відшкодування: матеріальної шкоди 3861 грн 91 коп; моральної шкоди 6 000 грн, всього на загальну суму 9 861 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят одну) гривню 91 копійку.
У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1