Справа № 458/785/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1024/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 9 липня 2020 року про вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 7 травня 2019 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2020 року, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою скасувати повідомлення про підозру від 9 липня 2020 року, оголошену ОСОБА_7 у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0000123.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що з оскаржуваної ухвали слідує, що слідчий суддя відмовився оцінювати докази з точки зору їх допустимості й належності. Разом з тим, на думку апелянта, слідчому судді слід було витребувати матеріали кримінального провадження щодо наявності та вагомості доказів, на підставі яких ґрунтувалася підозра.

Вказує, що поза увагою слідчого судді залишились доводи захисту про відсутність умислу, відсутність доказів про наявність матеріальних збитків, про недопустимість акту ревізії (перевірки), який отриманий у позапроцесуальний спосіб, про наявність частини ознак іншого кримінального правопорушення (ст. 192 КК України).

Посилається на те, що Постановою Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року не заборонено працювати по найму та отримувати інший дохід, окрім мізерних виплат по догляду. Тому в силу вимог законодавства ОСОБА_7 не був обмежений у вільному виборі місця праці. Визначальним є те, чи вживав ОСОБА_7 заходів для догляду за ОСОБА_8 , але дізнавач, на думку апелянта, не перевірив цих обставин. Фактично ОСОБА_7 обвинувачують у тому, що він цілком законно оформив догляд за пристарілою особою, і в період догляду виїжджав закордон на заробітки для роботи по найму, для ефективного утримання і догляду за пристарілою особою та двома неповнолітніми дітьми. ОСОБА_9 не скаржилась на неналежне утримання та отримувала догляд і матеріальне забезпечення, в тому числі, і від ОСОБА_7 , а тому всі нарахування останній отримував на законних підставах.

Зазначає, що у підозрі вказано, що ОСОБА_7 , перебуваючи закордоном, не здійснював догляд за пристарілою ОСОБА_8 , однак таке твердження є припущенням, з цього приводу слідчий та дізнавач навіть не допитали ОСОБА_8 та її близьких. На думку апелянта, дізнавач не виконав жодної слідчої дії, направленої на збирання доказів, передчасно пред`явив підозру.

Крім того, вказує, що на час розгляду скарги строки дізнання у кримінальному провадженні давно минули, а прокурор зобов`язаний був закрити провадження.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення такого, не з`явився. З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про проведення розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру може бути оскаржено після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у даній ситуації з урахуванням вимог 298-4 КПК України, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Системний аналіз положень ст. ст. 276-278, 298-4 КПК України вказує на те, що при розгляді скарги на рішення слідчого про підозру, слідчий суддя має з`ясувати виконання дізнавачем, слідчим положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи.

За змістом кримінального процесуального закону під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Колегія суддів, не вбачає невідповідності зазначених в ухвалі слідчого судді висновків дослідженим матеріалам кримінального провадження.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що Турківським Відділенням поліції Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000123 від 7 травня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В рамках кримінального провадження, інспектором сектору дізнання Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , за погодженням з начальником Турківського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , було повідомлено ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя під час розгляду скарги дослідив в судовому засіданні всі обставини законності повідомлення про підозру та порядок його вручення підозрюваному ОСОБА_7 , з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, перевіряючи доводи апелянта щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, судового розгляду.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні чисельних рішень Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

З огляду на наведене, доводи апелянта в частині того, що поза увагою слідчого судді залишились доводи захисту про відсутність умислу та відсутність доказів про наявність матеріальних збитків не можуть братися до уваги.

Посилання захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на те, що дізнавачем не проведено належних слідчих дій, зокрема, не здійснено допиту ОСОБА_8 та її близьких, не беруться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до вимог ст. 40-1 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. З огляду на наведене, вказівки дізнавачу щодо проведення слідчих дій не можуть надаватись ні слідчим суддею, ні судом апеляційного суду.

Дослідивши матеріали провадження в межах своїх повноважень, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді.

Сам зміст повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_7 містить відомості, на підставі яких прокурор, дійшов висновку про наявність підстав для здійснення даної процесуальної дії.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що в матеріалах справи містяться достатні дані щодо причетності ОСОБА_7 до зазначеного кримінального правопорушення.

З огляду на вище наведене, доводи апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді є безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2020 року - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4