Справа № 463/7787/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1254/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таке рішення обґрунтоване тим, що у даному випадку відсутні правові підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_6 , передбаченого ч.2 ст.397 КК України, оскільки в заяві ОСОБА_5 про вчинення злочину відсутні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_5 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задоволити його скаргу, зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Вважає дану ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчий суддя проігнорував той факт, що суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_6 , в порушення вимог ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», було відкрито провадження у справі №447/1355/18 про захист честі та гідності за позовом ОСОБА_7 , в якому відповідачем зазначено адвоката ОСОБА_5 , який, виконуючи свої професійні обов`язки, здійснював захист та надавав відповідні послуги ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, фігурантом якої була ОСОБА_7 . На думку апелянта, суддя безпідставно з`ясовує відносини адвоката ОСОБА_5 з довірителькою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та в даному випадку має місце втручання судді в діяльність адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000797 від 09.11.2017 року. При цьому, слідчий Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в порушення вимог ст.214 КПК України, протягом 24 годин з моменту отримання заяви про кримінальне правопорушення від 20.08.2020 року не вирішив питання про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В судове засідання скаржник та представник органу досудового розслідування не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомили. З урахуванням наведеного та положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі осіб, які без поважних причин повторно не з`явились до суду.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що в її задоволенні слід відмовити.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_5 , останній звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20 серпня 2020 року, а саме про вчинення злочину суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_6 , передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_5 , який відбувся відповідно до вимог ст.306 КПК України, слідчим суддею постановлено ухвалу про відмову у задоволенні скарги. Таке рішення, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим з дотриманням положень ст.370 КПК України. У ньому з посиланням на норми кримінального процесуального закону, Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, а також на матеріали кримінального провадження слідчим суддею дана вичерпна відповідь на доводи скаржника щодо правових підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_6 , передбаченого ч.2 ст.397 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що в поданій скаржником заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначено об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, а відтак вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник не погоджується з процесуальним рішенням судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_6 , яким було відкрито провадження у справі №447/1355/18 за позовом ОСОБА_7 , в якому відповідачем зазначено адвоката ОСОБА_5 , а тому вважає, що в діях судді наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, що, в свою чергу, є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.

Так, статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів. Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Рада суддів України у своїх зверненнях неодноразово зазначала, що незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення. Рада суддів України переконана, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Така ситуація є загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом.

Окрім того, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначені підстави дисциплінарної відповідальності судді, але оцінка дій судді при відправленні правосуддя може надаватися лише Вищою радою правосуддя під час перевірки скарги на неправомірність таких дій.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятним притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, звернення в даному випадку до правоохоронних органів із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення суддею злочину особою, яка незгідна із прийнятим процесуальним судовим рішенням, є порушенням конституційних гарантій незалежності суду, є недопустимим і ніхто, крім суду, у встановленому законом порядку не вправі надавати оцінку судовому рішенню.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи щодо порушення суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_6 вимог ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки такі не підтверджуються жодними доказами, не є обґрунтованими та не спростовують правильних висновків слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові.

Відтак, апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що працівники Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, зобов`язані були внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт у поданій апеляційній скарзі не наводить спростування висновків слідчого судді, зроблених в оскаржуваній ухвалі, а лише безпідставно вказує про незаконність та необґрунтованість такої, а також про порушення норм матеріального та процесуального права слідчим суддею, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 немає.

В ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, а тому, така ухвала підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4