Справа № 464/3825/15-к
пр.№ 1-кп/464/93/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/3825/15-к, внесене 24.03.15. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000849, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, не працюючої, пенсіонера, особою з інвалідністю П групи, судимості не має, -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.350 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачена ОСОБА_3 ;

учасник провадження потерпіла ОСОБА_5 (подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності із незапереченням в порядку ч.3 ст.349 КПК України), -

з участю прокурора та обвинуваченої, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 24 березня 2015 року о 16.30 год. за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень державному виконавцю ОСОБА_5 у зв`язку із виконанням останньою своїх службових обов`язків, нанесла останній удар ортопедичною палицею в ділянку обличчя, під час чого остання намагалась захиститись, прикриваючи обличчя правою рукою, внаслідок чого отримала ще один удар палицею по тилу правої кисті. Своїми діями ОСОБА_3 заподіяла потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі та правій руці, які згідно з висноком судово-медичного експерта КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ» № 141/15 від 26.03.15. відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Відтак, ОСОБА_3 вчинила умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.350 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю та дала суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердила, що за місцем реєстрації проживає з дочкою та сином. У зв`язку із невиконанням сином судового рішення по сплаті аліментів 24.03.15. до неї у квартиру прийшла державний виконавець ОСОБА_5 , яка намагалась забрати ДВД- плеєр, який синові не належав. Вона неодноразово просила потерпілу залишити дану річ, однак остання не слухала її. Вона рознерувалась і палицею, яку мала в руці, замахнулась на державного виконавця. Внаслідок цього остання і отримала тілесні ушкодження. Вона дуже шкодує, що так сталося. Просить суд врахувати щире каяття, обставини, що призвели до вчинення нею таких дій (нервовий стан), те, що ніколи вжитті ще не притягувалась до кримінальної відповідальності, її вік та стан здоров`я. Це син знущається над нею, а поліція не реагує.

Потерпіла у судове засідання не з*явилась, подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності із незапереченням в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

З огляду на те, що обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються з урахуванням заяв, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачена повністю визнала свою вину, дала суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні даного злочину є повністю доведеною, а тому повинна за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.

Відтак, дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.350 КК України, т.я. вона вчинила умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченій на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченою злочину, який згідно із ст.12 КК України, є нетяжким проти авторитету органів державної влади; особу обвинуваченої у сукупності із її соціальною характеристикою, яка судимості не має, її похилий вік, є неодруженою, пенсіонером; наявність стійких соціальних зв`язків, проживання з сином та дочкою, та хронічних захворювань, у зв`язку з чим визнана особою з інвалідністю П групи; під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває; згідно з наданою характеристикою за місцем проживання характеризується посередньо; пом`якшуючою вину обставиною є щире каяття, обтяжуючої вину обставини судом не встановлено; - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу і дійшов висновку про необхідність призначення їй з огляду на все це у своїй сукупності покарання позбавлення волі (з урахуванням вимог частини 3 ст.61 КК України), адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченою злочинів у майбутньому і сприятиме її виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в мінімальних межах санкції статті, за якою кваліфіковано її дії - за ч.2 ст.350 КК України позбавлення волі на строк три роки.

Правових підстав для призначення обвинуваченій покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності, суд не знаходить. Так описані вище дані про особу обвинуваченої та визнання нею вини дають лише підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, а не застосування ст.69 КК України.

Проте, за умовами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому з урахуванням особи винної, її стану здоров`я та конкретних обставин справи, а саме визнання обвинуваченою своєї провини та висловлення щирого каяття з приводу вчинення злочину, відсутність даних про її схильність до повторності вчинення злочинів та небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості злочину та особи винної будуть необхідними та достатніми для її виправлення.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Речові докази по справі, процесуальні витрати по справі відсутні.
Оскільки під час підготовчого провадження, як і в подальшому під час розгляду справи, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченій не надходило та такий не застосовувався, відтак відсутні підстави для його обрання ОСОБА_3 з урахуванням призначеного судом покарання.

Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.350 КК України, та призначити їй покарання позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік, та згідно із ст.76 КК України покласти на неї наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1