КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні - прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.10.2020 залишено без задоволення клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організаціях і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0002785, а саме до 08.12.2020 включно.
Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою ст. 194 КПК України, а саме: повідомляти слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, або процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні, та суд про зміну свого місця проживання, реєстрації; здати слідчому або прокурору у кримінальному провадженні на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками, експертами, спеціалістами та підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , із визначенням застави у розмірі 3564 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 7 550 502 гривень 00 копійок, та покладанням на ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених п.п. 2-4, 8, 9, ч. 5 ст. 194 КПК України.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_7 є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Від прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 11.11.2020 надійшли доповнення до поданої ним апеляційної скарги, в яких він просив ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , із визначенням застави у розмірі 3564 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 7 550 502 гривень 00 копійок, та покладанням на ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених п.п. 2-4, 8, 9, ч. 5 ст. 194 КПК України.
У доповненнях прокурор зазначав, що слідчий при постановленні ухвали не врахував вчинення ОСОБА_7 особливо тяжких, умисних, корисливих злочинів, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Знаходячись на волі, підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, приховати або спотворити документи, речі, які в подальшому будуть використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки на цей час не встановлено обставини отримання ПАТ «ДнСЗ» документів щодо якості виготовленої продукції від контролюючих державних органів. Також, з цього приводу не допитано як свідків осіб, які видавали такі документи та повинні були здійснювати контроль за якістю продукції, на яких підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати, як і на експертів та спеціалістів у цьому провадженні.
Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_7 , займаючи посаду та використовуючи свої особисті та ділові зв`язки, а також своє матеріальне становище, може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Апелянт посилався на необгрунтованість висновків слідчого судді про соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки слідчим суддею не зазначено, на підставі яких документів встановлено такі дані. Крім того, згідно відмітки у паспорті, ОСОБА_7 з 2016 року розлучений. Наявність постійного місця проживання та отримання відзнак також не є підставою для оцінки особи підозрюваного.
Об`єктивність позитивної характеристики з місця роботи, на переконання прокурора, викликає сумніви, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 займає керівну посаду на підприємстві, яким видана ця характеристика.
Крім того, прокурор зазначав, що на даний час ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні аналогічного умисного кримінального правопорушення, обставини якого розслідуються антикорупційними правоохоронними органами.
Крім того, не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник зазначав, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, є необґрунтованою.
Постановою слідчого від 21.10.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України дане кримінальне провадження закрито, та не дивлячись на подальше скасування даної постанови, наведені в ній обставини залишаються незмінними.
Додані до клопотання прокурора матеріали не підтверджують обґрунтованість підозри, зокрема висновок експерта УНДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ № 485/1 від 26.12.2019 не може братися до уваги, оскільки фактично експертиза є лінгвістичною, а не металознавчою чи технічною, та дослідженню піддавались виключно тексти ГОСТ 22343-90 та ТУ У 30.2-2:2014, а тому вони не можуть бути однаковими, проте це і не є предметом доказування, оскільки ніхто і не заперечує, що клема ПКЛ не виготовляється за ГОСТ 22343-90, є еквівалентом не за способом виготовлення, а за способом її функціонального використання.
Також, висновок експерта УНДІ спеціальної техніки та судових експертиз СБУ № 108/7 від 14.09.2020, не може вважатися переконливим, оскільки на вирішення додаткової судово-економічної експертизи прокурором поставлені питання виходячи із висновків вищевказаної "лінгвістичної" експертизи, яка нібито і прийшла до хибного висновку щодо нееквівалентності клем ПКЛ та ПК.
Крім того, висновки щодо наявності матеріальних збитків експерт обґрунтував висновками експерта від 21.07.2020 № СЕ-19-20/8014МРВ ДНДЕКЦ МВС України, в ході якої він прийшов до висновку, що клема ПКЛ не відповідає ГОСТ 22343-90, а виготовлена згідно ТУ 30.2- 2:2014. При цьому клема ПКЛ і не повинна бути виготовлена за ГОСТ 22343-90, оскільки є еквівалентом не за способом виготовлення, а за способом її функціонального використання.
На думку апелянта, експертом помилково пораховано суму матеріальних збитків виходячи з ціни клеми ПКЛ, оскільки клема ПКЛ не вилучена з обігу та експлуатується структурними підрозділами Укрзалізниці до сьогоднішнього дня саме за її функціональним призначенням.
Кваліфікація дії ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191 КК України є помилковою, оскільки він не є кінцевим беніфіціаром АТ "ДнСЗ" та діяв лише в межах посадової інструкції, як керівник відповідного напрямку діяльності підприємства.
Також, органом досудового розслідування не надано доказів наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Про існування даного кримінального провадження підозрюваному відомо з 2018 року, зокрема неодноразово допитувались співробітники АТ "ДнСЗ", на підприємстві проводились слідчі та процесуальні дії, а саме тимчасові доступи до документів, обшуки, при цьому ОСОБА_7 не вчиняв спробу переховування від органу досудового розслідування.
Факти перешкоджання проведенню досудового розслідування, знищення, спотворення речей чи документів, що мають значення для досудового розслідування, впливу на свідків, експертів та інших учасників провадження, відсутні.
ОСОБА_7 має постійне місце роботи та проживання, високий рівень соціальних зв`язків, характеризується позитивно.
Крім того, ОСОБА_7 з`являється до слідчого, прокурора та суду по першому виклику, в тому числі і після повідомлення йому про підозру.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу з доповненнями та заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили задовольнити подану захисником апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора з доповненнями та захисника підозрюваного не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002785 від 08.11.2018 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.
01.10.2020 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у привласненні майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України, та у привласненні майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненому повторно, в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 191 КК України.
07.10.2020 прокурор першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням застави у розмірі 3564 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 7 550 502 гривень 00 копійок, та покладанням на ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками, експертами, спеціалістами та підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.10.2020 залишено без задоволення клопотання прокурора ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0002785, а саме до 08.12.2020 включно.
Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою ст. 194 КПК України, а саме: повідомляти слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, або процесуального керівника прокурора у кримінальному провадженні, та суд про зміну свого місця проживання, реєстрації; здати слідчому або прокурору у кримінальному провадженні на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування із свідками, експертами, спеціалістами та підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.
Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора та застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами, зокрема даними висновків експертів та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Проте, як вірно встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування не доведено, що підозрюваний ОСОБА_7 має намір переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших причетних до кримінального провадження осіб. Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що ступінь вірогідності знищення або спотворення підозрюваним будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, чи перешкоджання ОСОБА_7 кримінальному провадженню іншим чином є настільки високим, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для їх запобігання.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність прокурором тих обставин, що заявлені ним ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
Оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані стосовно невиконання або ухилення підозрюваного від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, переховування від органів досудового розслідування чи суду, здійснення незаконного впливу на свідків чи інших причетних до кримінального провадження осіб, то колегія суддів, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у зазначених кримінальних правопорушеннях, дані про особу ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі ті обставини, що підозрюваний має постійне місце проживання та роботи, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, приходить до висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.
Доводи, на які посилається прокурор в обгрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 може вчиняти дії, спрямовані на знищення, спотворення або приховання доказів у даному кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків, експертів та спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не зможе запобігти вказаним ризикам.
Доводи прокурора про те, що на даний час ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні іншого аналогічного умисного кримінального правопорушення, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, та за відсутності відомостей про визнання ОСОБА_7 винуватим у встановленому законом порядку у вчиненні іншого кримінального правопорушення, не можуть бути враховані при розгляді слідчим суддею питання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у межах кримінального провадження №0002785.
Посилання захисника підозрюваного у апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи достатніх даних на підтвердження обгрунтованості складеної стосовно ОСОБА_7 підозри, та невірну кваліфікацію його дій, є безпідставними, оскільки сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Дослідження та оцінка доказів, а також доведеність винуватості особи у вчиненні інкримінованих їй злочинів, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Посилання захисника підозрюваного на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та роботи, високий рівень соціальних зв`язків, характеризується позитивно, були враховані слідчим суддею під час застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 179, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні - прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організаціях і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0002785, а саме до 08 грудня 2020 року включно, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3