Cправа № 700/891/20
Провадження № 1-кс/700/275/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2020 р. Слідчий суддя Лисянського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка клопотання заступника начальника СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000211 від 20.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

Заступник начальника СВ Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчий вказує, що влітку 2020 року в смт. Лисянка Черкаської області, шляхом вільного та безперешкодного доступу ОСОБА_5 відповідно до розписки про отримання автомобіля та подальшого розрахунку за нього, не розрахувавшись, без відома і дозволу власника ОСОБА_6 продав автомобіль PEUGEOT J 5 н.з. НОМЕР_1 1993 року випуску невідомій особі.
20.11.2020 року за вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000211 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Під час огляду місця події від 20.11.2020 року на узбіччі дороги, біля житлового будинку АДРЕСА_1 виявлено та вилучено автомобіль PEUGEOT J 5 н.з. НОМЕР_1 1993 року випуску, який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_7 , фактичним власником якого є ОСОБА_6 , відповідно до довіреності на розпорядження транспортним засобом від 06.11.2010 року.
Зазначений вище автомобіль визнаний слідчим речовим доказом. Зокрема, із зазначених обставин кримінального провадження є достатні підстави вважати, що даний автомобіль є предметом вчинення кримінального правопорушення.
Тому з метою збереження речових доказів, а саме автомобіля PEUGEOT J 5 н.з. НОМЕР_1 1993 року випуску, слідчий просить накласти на нього арешт, оскільки вилучений автомобіль зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, що відповідає критеріям, вказаним в п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України. Накладення арешту є необхідним для забезпечення кримінального провадження.
У судове засідання заступник начальника СВ Лисянського ВП не з`явився, звернувся до слідчого судді із заявою, в якій просив провести судовий розгляд без його участі, на задоволенні клопотання наполягає з підстав, що викладені у ньому.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з п. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.
Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. п. 3, 4 ч. 2 ст.170 КПК України);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст.170 КПК України);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч. 2 ст.170 КПК України);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виклад фактичних обставин справи, що вказаний слідчим у клопотанні, не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, що позбавляє слідчого суддю можливості дійти висновку про обгрунтованість підозри.
Так, відповідно до диспозиції ч.1 ст.289 КК України об`єктивна сторона цього злочину виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Пункт 1 примітки до ст. 289 КК визначає його як вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Злочин може бути вчинений тільки шляхом дії.
Відповідно до матеріалів клопотання автомобілем PEUGEOT J 5 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 користувався з дозволу ОСОБА_6 , фактично придбав його у нього, про що свідчить боргова розписка, але гроші не виплатив в обумовлений термін. Таким чином відсутнє протиправне вилучення у власника транспортного засобу, що очевидно унеможливлює кваліфікацію діяння за ч.1 ст.289 КК України.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального правопорушення не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.
Згідно з ч. 1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту.
Керуючись ст. ст. 132, 170 -173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання заступника начальника СВ Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000211 від 20.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя - ОСОБА_1