ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/301/21 Справа № 1-34/06 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костюковичи Могильовської області Республіки Білорусь, громадянина Республіки Білорусь, засудженого:
- 17 липня 2006 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за нововиявленими обставинами.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд зазначив, що провівши належну перевірку обставин, викладених у заяві про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами та доповненнях до неї, суд не знайшов обставин, які не були та не могли бути відомі суду та особам, що брали участь у справі (в тому числі засуджений), доводи, що наводить засуджений та його захисник, фактично зводяться до переоцінки доказів, раніше досліджених судами в даному провадженні. Заява засудженим подана з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 461 КПК України. Ознайомлення адвоката ОСОБА_8 , який діє і інтересах засудженого, з матеріалами у липні 2020 року, не є датою, коли особа дізналась про існування обставин, не змінює передбачені ч. 1 ст. 461 КПК України строки звернення, які існують саме для засудженого, який був ознайомлений з матеріалами провадження (про що свідчить його відповідна розписка), та мав можливість виявити ті обставини, на які він наразі посилається як на нововиявлені.

В апеляційній скарзі:
- захисник засудженого просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою скасувати вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі.
Вважає сумнівними висновки експертиз в частині причин смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а проведення ряду експертиз було доручено особам, які на момент проведення експертних досліджень не являлись експертами в розумінні ч. ч. 1, 3 ст. 7, ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» із урахуванням приписів п. 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 № 144/5, надалі-Інструкція).

На думку захисника, факт не отримання перекладу вироку суду першої інстанції та ухвали суду касаційної інстанції рідною білоруською мовою, вказує на те, що ОСОБА_7 фактично не ознайомився з судовими рішеннями і відповідно розгляд справи в суді першої та касаційної інстанцій в цілому не був справедливим через порушення права на захист, недостатністю змагальності та порушення принципу рівності сторін.
На його думку, судом не враховані факти порушення права ОСОБА_7 на захист. Так, 14.08.2006 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до головуючого судді з письмовою заявою, в якій просив надати йому захисника під час розгляду касаційної скарги у Верховному Суді України із посиланням на норми національного процесуального права та положення міжнародного права (т. 7, а.с. 35). Вважає, що раніше призначений адвокат ОСОБА_12 ухилявся від здійснення належного захисту та написання касаційної скарги. 31.08.2006 року засуджений ОСОБА_7 в черговий раз звернувся до головуючого судді з письмовою заявою, в якій просив надати йому захисника (т. 7, а.с. 53). Після цього, 18.09.2006 року ОСОБА_7 була надана можливість частково ознайомитись з матеріалами справи та протоколом судових засідань (т. 7, а.с. 44). При цьому суд, на його думку, ухилився від призначення захисника. Згідно ухваленого Верховним судом України рішення від 30.01.2007 року розгляд кримінальної справи відбувся без захисника ОСОБА_7 (т. 7, а.с. 133-140).

За твердженням засудженого ОСОБА_7 , перелічені в цій заяві факти чітко вказують на грубе порушення його права на захист шляхом умисного ненадання йому частини матеріалів кримінальної справи на стадії касаційного оскарження, позбавлення його права мати захисника, з метою приховати від нього факти фабрикації доказів шляхом штучного їх створення, що є істотним порушенням вимог КПК.

На думку апелянта, це стало можливим, оскільки на момент винесення вироку склад суду також не був наділений законними повноваженнями здійснювати правосуддя. Зокрема суддя ОСОБА_13 , який входив до складу суду під час судового слідства, вважає, не мав відповідних повноважень судді, а саме в його особовій справі відсутні відомості про дату і місце прийняття ним присяги, що підтверджується змістом наданої ОСОБА_7 офіційної відповіді. Дана обставина стала відома засудженому лише у 2019 році з листа голови Дніпропетровського апеляційного суду ОСОБА_14 від 09.12.2019 року. За таких обставин засуджений вважає, що вирок ухвалено некомпетентним судом (незаконний склад суду), який не мав права ухвалювати рішення від імені України.

В заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_7 вказував на те, що в матеріалах кримінальної справи відсутні журнали судових засідань від 21.06.2006 року, 26.06.2006 року,12.07.2006 року. Судом, на його думку, не надана належна оцінка вказаному факту. Слід також зазначити, що в матеріалах справи за заявою засудженого ОСОБА_7 відсутні документи, які підтверджують повноваження прокурора.

Зазначає, що вказані в заявах засудженого та захисника фактичні нововиявлені обставини можуть свідчити на глибокі процесуальні, організаційні прогалини під час проведення досудового та судового слідства, що призвело до помилки і подальшого засудження особи на підставі доказів, які не можуть бути беззаперечними, як за змістом кожний окремо та і в своїй сукупності з іншими доказами і відповідно є недопустимими з точки зору законності.

Вважає, що у зв`язку з неповнотою судового розгляду, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалу слід скасувати в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.
Право на справедливий розгляд судом його справи, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд вищими судами не повинне розглядатися як завуальована апеляція, а лише сама можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя («Pravednaya проти Росії», № 69529/01, рішення від 18 листопада 2004 року). Однак Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Так, згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Перелік обставин, які визнаються нововиявленими, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч. 2 ст. 459 КПК України. Це є:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року, ухваленого колегією суддів у складі ОСОБА_15 , судді ОСОБА_13 , та народних засідателів, - ОСОБА_7 було засуджено за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 30.01.2007 вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року залишено без змін.

Суд першої інстанції, провівши належну перевірку обставин, викладених у заяві про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами та доповненнях до неї, не знайшов обставини, які не були та не могли бути відомі суду та особам, що брали участь у справі (в тому числі засуджений), а доводи, які наводили засуджений та його захисник, фактично зводяться до переоцінки доказів, раніше досліджених судами в даному провадженні, а заява засудженим подана з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 461 КПК України, а тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції про те, що доводи, які наводили засуджений та його захисник, фактично зводяться до переоцінки доказів, раніше досліджених судами в даному провадженні, а заява засудженим подана з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 461 КПК України, та вважає що оскаржувана ухвала є належно вмотивованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги захисника засудженого слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за нововиявленими обставинами, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4