Провадження №11-сс/801/544/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001342 від 10.07.2020 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Кормове, Первомайського району, Кримської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 неодруженого, безробітного, на утриманні має малолітню дитину, раніше неодноразово судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст.263 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_10 , яке погоджено прокурором ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_9 , маючи ряд не знятих і не погашених судимостей, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вироком Староконстянтинівського районного суду Хмельницької області від 15.05.2015, за невстановлених обставин вступив із ОСОБА_12 у попередню змову, реалізовуючи яку вони, діючи умисно та спільно, маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановленому місці, у невстановлені дату та час, незаконно придбали карабін моделі ТОЗ-11, № НОМЕР_1 , калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР, та перенесли його за місцем їх спільного тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Усвідомлюючи, що вказаний карабін являється вогнепальною зброєю, а як наслідок розуміючи неправомірність своїх дій, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 почали зберігати його за вищевказаним місцем проживання без передбаченого законом дозволу, що суперечить вимогам, визначеним п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року № 622, та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2012 № 576.
В подальшому у ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виник спільний злочинний умисел на збут вогнепальної зброї та вони з корисливих мотивів, переслідуючи мету збагачення і отримання матеріальної вигоди, почали шукати покупця на карабін моделі ТОЗ-11, № 7165, калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР.
Реалізовуючи зазначений спільний злочинний умисел та попередню змову, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 відшукали покупця особу зі зміненими анкетними даними ОСОБА_13 та, домовились із ним про зустріч 22.07.2020 в дворі будинку АДРЕСА_3 . Продовжуючи свій спільний злочинний умисел на незаконний збут вогнепальної зброї, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , зустрівшись у вищевказаному місці із ОСОБА_13 , збули останньому за 5000 грн. карабін моделі ТОЗ-11, № НОМЕР_1 , калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР, який згідно висновку експерта № 259 від 23.07.2020 являється нарізною вогнепальною зброєю - мисливським малокаліберним карабіном моделі «ТОЗ-11», № НОМЕР_1 , калібру 5,6 мм, 1952 року виготовлення, виробництва СРСР. Даний карабін придатний для стрільби, виготовлений заводським способом.
22.07.2020 о 20:33 год. ОСОБА_9 затримано на місці вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в порядку ст. 208 КПК України.
23.07.2020 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28- ч. 1 ст. 263 КК України.
Підозра щодо вчинення ОСОБА_9 вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події; протоколами допитів свідків; висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № 259 від 23.07.2020; протоколом освідування ОСОБА_9 ; протоколом обшуку від 23.07.2020; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину та іншими матеріалами кримінального провадження.
Підставою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий зазначив, що з матеріалів кримінального провадження встановлено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочинів, у сфері незаконного обігу зброї та бойових припасів, що свідчить про суспільну небезпечність та антисоціальну поведінку підозрюваного.
Крім цього, ОСОБА_9 не має постійного місця роботи чи навчання, джерел доходу, раніше не одноразово судимий, а тому є ймовірність, що він перебуваючи на волі може продовжити свою злочину діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_9 не одружений, не має стійких соціальних зв`язків, та враховуючи міру покарання, яка може бути до нього застосовано у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України наявні підстави вважати, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та вчиняти нові кримінальні правопорушення, що передбачено ризиками визначеними у п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року клопотання задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування строком 60 (шістдесят) днів з моменту затримання до 20:33 години 20 вересня 2020 року.
Одночасно визначено розмір застави в розмірі 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб 175 760 ( сто сімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена у визначеному порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
У разі внесення застави зобов`язано підозрюваного ОСОБА_9 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;
здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено на час дії ухвали суду.
Упродовж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішено утримувати ОСОБА_9 у Вінницькому СІЗО Вінницької установи виконання покарань №1 УДПтСУ у Вінницькій області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2020 року скасувати та постановити нову ухвалу якою частково задовольнити клопотання слідчого, погодженого з прокурором, обравши відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 . Зменшити розмір застави до двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вказане рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого та визначенні розміру застави в максимальному, надмірному розмірі не врахував, що підозрюваний мав тимчасові заробітки та на цей час не має доходу, за наявності якого він міг би сплатити заставу в розмірі 175 760 грн., слідчим суддею не було враховано, а прокурором доведено недостатність застосування відносно ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого про обрання запобіжного заходу. Також слідчим суддею не було прийнято до уваги докази, які могли вплинути на його висновки, зокрема повідомленні ОСОБА_9 відомості щодо наявності на його утриманні малолітньої дитини, відсутність активних протиправних дій з його боку під час вчинення ним інкримінованого злочину та не було вирішено клопотання захисту стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважають її законною та обґрунтованою.
Адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь підозрюваного ОСОБА_9 у розгляді апеляційної скарги поданої в інтересах підозрюваного. Також апеляційним судом підозрюваний ОСОБА_9 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді, адвокат та прокурори за таких підстав не заперечили проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у відсутність підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника та прокурорів, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції встановив та виходив з того, що на час розгляду клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення є обґрунтованою, про що свідчать докази, які зібрані в кримінальному провадженні та доведені прокурором та слідчим при розгляді даного клопотання.
Також слідчий суддя суду першої інстанції врахував те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, не має постійного місця роботи чи навчання, джерел доходу, врахував фактичні обставини справи та прийняв за ґрунтовні доводи прокурора щодо застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що підозрюваний ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, яке являє собою значну суспільну небезпеку у сфері незаконного обігу зброї та бойових припасів, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років та враховуючи вимоги ст.ст. 177,178 КПК України, вважав, що більш м`які запобіжні заході ніж тримання під вартою будуть недостатніми, оскільки перебуваючи на волі ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому переконався в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також прийшов до висновку, що вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання. Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.
Також слідчий суддя, враховуючи вимоги ст.181 КПК України, особу ОСОБА_9 , вважав за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Разом з тим, підозрюваному ОСОБА_9 слідчим суддею було визначено заставу у розмірі 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 грн., так як вважав, що саме такий розмір застави достатній забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків.
Так, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.
Обґрунтовуючи своє клопотання, слідчий СВ Лівобережного ВП Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 посилається на докази, які підтверджують причетність ОСОБА_9 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, зокрема: протоколом огляду місця події; протоколами допитів свідків; висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № 259 від 23.07.2020; протоколом освідування ОСОБА_9 ; протоколом обшуку від 23.07.2020; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину та іншими матеріалами кримінального провадження.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).
На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.
Відповідно, до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті.
Слідчий в обґрунтування необхідності застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначає наявність ризиків, зокрема, враховуючи те, що останній раніше неодноразово судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до семи років, офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, неодружений та не має стійких соціальних зв`язків, перебуваючи на волі, усвідомлюючи наслідки вчиненого ним злочину може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ч. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу відносно ОСОБА_14 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.1 ст.263 КК України, який відповідно ст.12 КК України, віднесено до тяжкого.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, а також, що КПК України та практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).
Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 тяжкого кримінального правопорушення, яке являє собою значну суспільну небезпеку у сфері незаконного обігу зброї та бойових припасів, прийшов обґрунтованого висновку, що все ж таки існує ризик того, що підозрюваний може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.
Також при визначенні розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить проте, що рішення суду повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, прийшов до правильного висновку щодо визначення підозрюваному застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є достатній забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника щодо скасування підозрюваному обраного слідчим суддею вказаного запобіжного заходу, обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зменшення розміру застави встановленого судом, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, тяжкого злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який є неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності, а також таємних викрадень чужого майна, за які його суд на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, та за які він також відбував реальну міру покарання не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві вказують на обґрунтованість застосування до ОСОБА_9 саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування даного підозрюваного під вартою та зменшення йому визначеного слідчим суддею суду першої інстанції розміру застави в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, наявність у підозрюваного ОСОБА_9 певних соціальних зв`язків, зокрема зареєстроване місце проживання в селі Лучинчик Мурованокуриловецького району Вінницької області та місце проживання за адресою батьків в смт. Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, на утримані малолітньої дитини, що підтверджуються наявним в матеріалах провадження свідоцтвом про народження, непрацездатних батьків пенсійного віку, відповідно до пенсійних посвідчень, де батько також є інвалідом третьої групи довічно, про що зазначає його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування скасування чи більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що, на переконання колегії суддів апеляційного суду, в повній мірі відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на законних підставах правильно визначив розмір застави, врахувавши обставини кримінального провадження, та вимоги ст.ст.177, 178 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419,422 КПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001342 від 10.07.2020 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст.263 КК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4