Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/431/20
Провадження № 1-кп/935/239/20
У Х В А Л А
Іменем України
24 вересня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції з Державною установою «Житомирська установа виконання покарань (№8)», кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових за №0000074 07.02.2020, за обвинуваченням ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, який утримується в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 24.03.2020 у порядку положень ст.34 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

До суду прокурор звернувся з клопотанням про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області 12.02.2020, яке обґрунтовано тим, що строк дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою спливає 26.09.2020, наявні достатні підстави для необхідності та обґрунтованості продовження запобіжного заходу, а саме: існує реальний ризик переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим. Більше того, обвинувачений не має постійного місця проживання, схильний до бродяжництва. У вказаному кримінальному провадженні потерпілим є ОСОБА_8 , який є особою похилого віку, ОСОБА_6 засуджений Коростишівським районним судом Житомирської області 05.12.2019 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1, 3 ст. 185 КК України, до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, потерпілим у вказаному кримінальному правопорушенні є ОСОБА_8 . Отже, ОСОБА_6 під час іспитового терміну на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин стосовно однієї і тієї ж особи, існують ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілого, не завершено судовий розгляд у кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 заперечували щодо заявленого клопотання прокурором про продовження терміну тримання під вартою, захисник вважає, що обвинуваченому слід змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали клопотання, дійшов такого висновку.

Отже, враховуючи неможливість до спливу строку обраного раніше обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеним нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути та вирішити заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час вирішення клопотання враховується позиція Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011. Зокрема в п. 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який є особливо тяжким злочином, згідно вимог ст. 12 КК України.

Обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілого у кримінальному провадженні.

Існування ризику можливості переховування обвинуваченого від суду є цілком ймовірний з огляду на тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, що може спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, вважає, що підстави та ризики, які раніше стали наслідком обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не усунені, продовжують існувати, лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виходить, у тому числі, з тих обставин, що ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання, раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом враховується тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті та клопотанні, дають достатні підстави суду вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. 176-178, 183, 372 КПК України, суд,

ухвалив:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити, застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Строк дії ухвали визначити по 22 листопада 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області.

Голосуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3