Номер провадження: 11-кп/813/1699/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2020 р. по кримінальному провадженні №0001985, внесеного до ЄРДР 03.09.2019 року, №0000006, внесеного до ЄРДР 02.01.2020 року, якою відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ожидів бузького району Львівської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого в останнє:
- 09.12.2013 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 20.03.2015 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України в рамках розгляду кримінального провадження №0001985 від 03.09.2019 року, №0000006, від 02.01.2020 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.08.2020 року з визначенням розміру застави, як запобіжний захід, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 52550 грн.
Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, не працевлаштований, хоча обвинувачений має місце постійного проживання, стійкі соціальні зв`язки, але раніше судимий та на цей час відносно нього розглядається низка обвинувальних актів у Приморському районному суді м. Одеси.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що не погоджується з ухвалою суду з підстави того, що він має другу групу інвалідності та потребує в медичній допомозі, яку в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не можуть надати.
Посилаючись на викладене, обвинувачений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з триманні під вартою на домашній арешт.
В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор та захисник не з`явились, про дату та час судового розгляду були поставлені до відома належним чином, однак від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0001985, внесене до ЄРДР 03.09.2019 року, №0000006, внесеного до ЄРДР 02.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які скоєнні з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, один з яких вчинено відкрито із проникненням у житло, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на потерпілих та вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що він є інвалідом другої групи та потребує в медичній допомозі, не підтверджено матеріалами кримінального провадження. Будь-яких документів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченого та вказував на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, однак обвинуваченим не надано доказів того, що ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою, та йому було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою.

З огляду на що, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявному ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на вищевикладене.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2020 р., якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави до 15.08.2020 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4