УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представників власника тимчасово

вилученого майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києва ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000605 від 07.06.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 313; ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

05 серпня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києва ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000605 від 07.06.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 313; ч. 1 ст. 263 КК України, про накладення арешту на вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «HUAWEI TIT - 402» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;флеш накопичувач 4 гб сріблястого кольору з розбитим екраном; слот для сім картки мобільного оператора «лайфселл» № НОМЕР_3 ; планшет марки «HUAWEI FCC ID: QIAGS W 09»,сірого кольору; записник чорного кольору з гравіюванням «2017 та колами» з нотатками, що було вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000605 від 07.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 313; ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являючись активними учасниками злочинної групи, згідно відведеної їм ролі, у відповідності до розробленого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 плану злочинної діяльності організованої та очоленої ними злочинної групи, будучи обізнаними у незаконному виготовлені у кустарних умовах наркотичного засобу - метадон (фенодон) отримували від останніх інформацію про необхідний обсяг незаконного виготовлення даного наркотичного засобу.

21 квітня 2020 року , під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено майно а саме: мобільний телефон марки «HUAWEI ТІТ-402» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; флеш-накопичувач на 4 Гб сріблястого кольору з розбитим екраном; слот для сім-карки мобільного оператора «лайфселл» № НОМЕР_3 ; планшет марки «HUAWEIFCCID: QIAGS - W09», сірого кольору; записник чорного кольору із гравіюванням «2017 та колами» з нотатками;

Постановою слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_12 від 22 квітня 2020 року вказане майно визнано речовим доказом.

У органу досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на зазначене вилучене майно з метою забезпечення речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів у ньому наведених у ньому та просив задовольнити його.

Представники власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували з приводу клопотання про накладення арешту на майно, оскільки слідчим не зазначено з яких підстав необхідно накласти арешт на майно. Крім того, зазначили, що речі на які прокурор просить накласти арешт не належать підозрюваному ОСОБА_7 , а також з клопотанням про арешт майна звернувся неуповноважений орган досудового розслідування.

Слідчий суддя, вислухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна зазначається, зокрема, документи, які підтверджують право власності на майно, яке належить арештувати, або конкретні факти і доказ, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0000605 від 07.06.2019 вбачається, що здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 313; ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з даними, що містяться у протоколі обшуку від 21 квітня 2020 року, слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000605 від 07.06.2019 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року провів обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , при цьому, копію ухвали про проведення обшуку було пред`явлено присутній у квартирі ОСОБА_14 .

Під час згаданого обшуку було виявлено та вилучено речі мобільний телефон марки «HUAWEI TIT - 402» з ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;флеш накопичувач 4 гб сріблястого кольору з розбитим екраном; слот для сім картки мобільного оператора «лайфселл» № НОМЕР_3 ; планшет марки «HUAWEI FCC ID: QIAGS W 09»,сірого кольору; записник чорного кольору з гравіюванням «2017 та колами» з нотатками.

Як вбачається з клопотання органу досудового розслідування, в ньому не зазначено та не долучено документів права власності на майно, яке 21 квітня 2020 року вилучено під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 та не додано жодного документу на підтвердження того, кому воно належить.

В судовому засіданні апеляційної інстанції від 28.07.2020 власником майна ОСОБА_15 надано документи, які підтверджують, що планшет марки «HUAWEIFCCID: QIAGS - W09» та мобільний телефон марки «HUAWEI ТІТ-402» належать саме їй, а не ОСОБА_7 .

Крім того, матеріали клопотання не містять доказів на спростування вказаних у протоколі обшуку відомостей про належність цих речей ОСОБА_16 .

Як вбачається з матеріалів клопотання, речі як були вилучені в ході обшуку належать ОСОБА_16 , який не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні, а тому з клопотанням про арешт майна повинен був звернутись прокурор, а не слідчий, відповідно до вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, на переконання слідчого судді, накладення арешту на речі, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 з метою забезпечення збереження речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, тоді як останній не є власником цих речей, за умови індивідуальної відповідальності особи за вчинення злочину, призведене в даному випадку до порушення справедливого балансу між інтересами власника ОСОБА_16 , гарантованими їм законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання слідчого.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В клопотанні слідчого СУ ГУНП у м. Києва ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000605 від 07.06.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 313; ч. 1 ст. 263 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя