Дата документу 07.10.2020 Справа № 937/2775/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1677/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/2775/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року, якою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, який зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , наразі утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 17 жовтня 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 17 жовтня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить переглянути ухвалу суду щодо неї та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що на її забезпеченні знаходяться двоє малолітніх дітей, які потребують її уваги та наразі перебувають у її родичів.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинувачену та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року обом обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожному, продовжений строк тримання під вартою до 17 жовтня 2020 року включно.
Не погодившись з прийнятим рішенням, обвинувачена ОСОБА_7 звернулась з апеляційною скаргою, обвинуваченим ОСОБА_9 ухвала суду не оскаржена, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року в межах апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 .

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Положеннями частин 3-5 ст. 199 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оскаржуваною ухвалою було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 оскільки суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого останній, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком може забезпечити належну поведінку обвинуваченої.

У судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту просила про зміну обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови», заява №9190/03 від 04 жовтня 2005 року, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, утримується під вартою більше 7 місяців, має двох малолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася. Будь-яких негативних характеристик на останню за місцем її реєстрації та мешкання в матеріалах справи не міститься.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте, суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не дав та не зазначив, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що проживання останньої в м. Запоріжжі, не може бути само по собі підставою для відмови у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_7 .

При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена при застосуванні до неї більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на неї процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність в обвинуваченої ОСОБА_7 постійного місця мешкання та того, що кримінальне провадження знаходиться в суді першої інстанції із 17 квітня 2020 року, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є мінімальними.

Разом з цим, колегія суддів враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до обвинуваченої домашнього арешту з покладенням обов`язків.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги викладені обставини, які характеризують особу обвинуваченої, тривалий строк судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На думку колегії суддів, застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню, при цьому вважає за необхідне змінити обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку зі зміною запобіжного заходу ОСОБА_7 слід звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 17 жовтня 2020 року включно, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй в період доби з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 17 жовтня 2020 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуватиме, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: