Справа № 156/978/19 Провадження №11-кп/802/374/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000555 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Литовеж, Іваничівського району Волинської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працюючий сервіс-інженером ТзОВ «Домофонтехсервіс», раніше не судимий:
засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишено попередній особисте зобов`язання.
Вироком вирішено долю речових доказів, судових витрат та арештованого майна.
ОСОБА_11 визнаний винний та засуджений за те, що він 12 серпня 2019 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «РЕUGЕОТ-407» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Р-15 сполученням «Ковель-Жовква», при виїзді із с. Стара Лішня Іваничівського району Волинської області, в напрямку до м. Нововолинськ, Волинської області, проявив безпечність, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, під час руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дотримався безпечного інтервалу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка йшла у попутному напрямку із велосипедом у руках.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно висновку експерта №113 від 03 вересня 2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми з переломом кісток основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, набряку-набухання головного мозку, гематоми тім`ячо- потиличної ділянки волосяної частини голови, множинних осаднень лівої гомілки, стегна, сідничної та поперекової ділянки, обличчя, верхніх кінцівок, які утворились від ударної травмувальної дії тупих твердих предметів, а саме виступаючими частинами автомобіля, коли остання рухалася в попутному напрямку з велосипедом в руках.
Смерть ОСОБА_12 наступила від відкритої черепно- мозкової травми з переломом кісток черепа, ускладненої забоєм головного мозку важкого ступеня.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 2.3 б) та п. 13.1 Правил дорожнього руху, а саме :п.2.3 б)-; п. 13.1.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію своїх дій, а також вид та розмір призначеного основного та додаткового покарань, вважає, що судом безпідставно не застосовано до нього інститут звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК України. Посилається на те, що вину у вчиненому він визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, після ДТП відразу викликав медичну допомогу та поліцію, потерпілому повністю відшкодована шкода, який в свою чергу просив не позбавляти волі обвинуваченого. Також вказує, що у справі відсутні обставини, які обтяжують покарання. Просить вирок суду змінити, звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 вважає вирок суду незаконним, з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання ОСОБА_9 без застосуванням вимог ст. 75 КК України. Посилається на те, що обвинувачений не втік з місця ДТП, а відразу викликав швидку допомогу та поліцію, вину визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому, просив вибачення в родини потерпілої та відшкодував матеріальні збитки. Також вказує, що на утриманні в ОСОБА_9 знаходиться малолітня дитина, а тому просить також не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Просить вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника та потерпілого ОСОБА_7 , які подані апеляційні скарги підтримали та просили змінити вирок суду, прокурора, який апеляційні скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають до задоволення з таких підстав.
За змістом положень ч.1,2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до приписів ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Також згідно п.3 Постанови пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щирим розкаянням є суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалась. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону місцевий суд дотримався не в повному обсязі, оскільки належним чином не перевірив можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.75 КК України.
Так, у своєму вироку суд першої інстанції вказав, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, раніше не судимий, вину визнав повністю, працює, позитивно характеризується, як за місцем проживання так і з місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину, що повністю відповідає перевіреним в апеляційному порядку матеріалам справи.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , місцевий суд відніс щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду, який в свою чергу просив не позбавляти волі ОСОБА_9 ..
Обвинувачений неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалась, та повно відшкодував майнову шкоду.
Вказані обставини значно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 злочину.
За таких обставин, доводи апеляційних скарг щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, та застосування основного покарання з випробуванням, на думку апеляційного суду, заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_9 від призначеного основного покарання, апеляційний суд відповідно до ст.75 КК України враховує суспільну небезпечність діяння, що характеризується необережною формою вини, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, має постійне місце проживання та роботи, характеризується виключно з позитивної сторони, одружений, має на утриманні малолітню дитину та з врахуванням думки потерпілого, який просить призначити покарання з випробуванням, відсутність обставин, що обтяжують покарання, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливе без відбування призначеного основного покарання з призначенням йому іспитового строку в максимальному розмірі та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На переконання суду апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.
За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають до задоволення, а вирок щодо ОСОБА_9 зміні із застосуванням інституту звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання ОСОБА_9 змінити.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: