Ухвала
Іменем України

08 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 682/1096/18
Провадження № 51-474ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 369-2 Кримінального кодексу України (далі- КК).
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що перебуваючи на посаді завідувача Славутського районного сектора УДМС України в Хмельницькій області, відповідно до наказу № 262о/с від 20 грудня 2012 року начальника управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, він 14 лютого 2018 року о 09 годині 52 хвилини, перебуваючи у своєму кабінеті у приміщенні Славутського районного сектору УДМС України в Хмельницькій області, за адресою: площа Шевченка, 8, місто Славута, Хмельницької області, одержав від ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 1500 гривень за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженої на виконання функцій держави, а саме на службових осіб Головного обчислювального центру Державної міграційної служби України про пришвидшення оформлення ОСОБА_5 та його брату ОСОБА_6 паспортів громадянина України для виїзду за кордон (біометричні паспорти) протягом 21 дня.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року вказаний вище вирок стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор не погоджується з ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, просить скасувати вказане судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_4 . Не погоджується з оцінкою доказів. Вказує, що апеляційний суд, не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги прокурора, чим порушив вимоги статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК з наступних міркувань.
За приписами статті 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту статті 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, сторона обвинувачення, не погоджуючись із виправдувальним вироком, ухваленим стосовно ОСОБА_4 , звернулася до апеляційного суду зі скаргою, в якій наводила доводи, аналогічні, викладеним у касаційній скарзі прокурора.
Апеляційний суд належним чином перевірив твердження прокурора, висловлені у скарзі, визнав їх не обґрунтованими, навівши підстави прийнятого рішення.
Зокрема, суд апеляційної інстанції спростував доводи про наявність у ОСОБА_4 впливу на службових осіб Головного обчислювального центру Державної міграційної служби України, а отже і обов`язкової ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого частиною 2 статті 369-2 КК. З мотивами суду в цій частині погоджується суд касаційної інстанції.
Так, отримання неправомірної вигоди відбувається виключно за вчинення протиправного впливу, наслідком якого може бути прийняття відповідного рішення іншою особою, яка уповноважена на виконання функцій держави.
Апеляційний суд, аналізуючи повноваження ОСОБА_4 , з огляду на його посадову інструкцію та в контексті Постанови Кабінета Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, дійшов висновку, що його зв`язок із Головним обчислювальним центром та Державною міграційною службою України обмежений чіткими приписами закону, який не наділяє його службовими повноваженнями, завдяки яким можна впливати на службових осіб вищезазначених органів з тим, аби пришвидшити процедуру оформлення паспорту.
Крім того, як обґрунтовано зазначив апеляційний суд, стороною обвинувачення не було доведено та надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 мав здійснити вплив саме на особу, уповноважену на виконання функцій держави .
Не містять матеріали справи і відомостей про особу, до повноважень якої віднесено прийняття відповідних рішень, так і про саме рішення, що були предметом домовленостей між ОСОБА_4 та потерпілим. За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 отримав кошти за вплив на прийняття певного рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з чим погоджується і колегія суддів.
Крім цього, апеляційний суд спростував доводи скарги прокурора про суперечності, допущені в мотивувальній та резолютивній частинах вироку, і встановив відсутність істотного порушення КПК у цій частині. Як слідує із судового рішення ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, при цьому з мотивувальної частини вироку вбачається, що підставою прийнятого рішення слугувало встановлення місцевим судом відсутності у його діях складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 369-2 КК.
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду є обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність судового рішення та висновків, викладеним у ньому, у поданій скарзі не наведено.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора за доводами, викладеними у ній, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3