Справа № 681/71/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. Полонський районний суд Хмельницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 , адвоката потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Полонне матеріали кримінального провадження № 0000427 від 28 серпня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта базова загальна середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 1ст.122 КК України,-

встановив:

24 серпня 2018 року близько 23год.50хв. на території міського пляжу (островку) розташованого на вул. П. Маркіша м. Полонному Хмельницької області між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебували на даній території в компанії разом зі своїми друзями, виник конфлікт, який переріс у бійку та припинити, яку намагалися знайомі ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

В цей же час ОСОБА_4 , знайомий ОСОБА_11 , побачивши, що ОСОБА_17 втрутився у виникнутий конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи обуреним його діями, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, умисно, кулаком правої руки завдав один удар в праву частину обличчя ОСОБА_6 , від чого останній втратив свідомість та впав на землю обличчям, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у вигляді посттравматичного вивиху1-го зуба на верхній щелепі справа, садна на шкірі верхньої губи справа, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

ОСОБА_14 , що знаходився поряд, побачивши, що ОСОБА_18 ногою штовхнув лежачого ОСОБА_19 з метою припинення його протиправних дій відштовхнув ОСОБА_20 . Останній будучи обуреним такими діями ОСОБА_21 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно кулаком правої руки завдав ОСОБА_22 один удар в ділянку щелепи зліва, чим завдав тілесне ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи в ділянці кута справа та в ділянці 3,4 зубів зліва, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_18 , не заперечуючи вищенаведених фактичних обставин, за яких мала місце подія, винним себе у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_23 та ОСОБА_22 визнав та підтвердив, що такі дії ним були заподіяння шляхом нанесення лише одного удару кулаком ОСОБА_23 в ділянку правої щелепи від якого він упав, обличчям донизу, а коли втрутився ОСОБА_14 , завдав йому удару кулаком в ліву ділянку щелепи. Будь-яких інших насильницьких дій щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_24 не вчиняв. Заявлений цивільний позов визнав частково, в частині відшкодування витрат понесених на лікування, посилаючись на відсутність достатніх коштів на їх відшкодування, а також на те, що їх розрахунок є завищеним.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо вищенаведених обставин підтверджуються дослідженими у провадженні наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що 24.08.2018року знаходився на території міського пляжу де відпочивав зі своїми друзями, близько 23год. 50хв.до них підійшли знайомі, які також знаходились неподалік. Між ОСОБА_11 , який був в групі осіб, що підійшли та ОСОБА_12 , який був у їх компанії виникла суперечка. Для з`ясування виникнутих стосунків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 відійшли в сторону, де між ними виникла бійка. Він ОСОБА_13 разом з іншими особами пішли їх розбороняти. Коли він стояв з боку, до нього підійшов ОСОБА_4 і завдав йому один удар кулаком в щелепу правої сторони обличчя від чого він впав обличчям на землю і втратив свідомість, коли прийшов до тями з губи йшла кров. Будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_27 не наносив. В результаті дій ОСОБА_28 йому було спричинено тілесні ушкодження легкого ступені тяжкості.

Під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_19 від 08.01.2020року останній підтвердив надані покази, за яких мала місце подія (Т.1 а.с.150-151)

Потерпілий ОСОБА_29 в судовому засіданні показав, що вночі 24.08.2018року знаходився на території міського пляжу де відпочивав зі своїми друзями , близько 23год. 50хв до них підійшли знайомі, які також знаходились неподалік. Між ОСОБА_11 , який був в групі осіб, що підійшли та ОСОБА_12 , який був у їх компанії виникла суперечка. Для з`ясування виникнутих стосунків ОСОБА_30 та ОСОБА_26 відійшли в сторону, де між ними виникла бійка. Для з`ясування причин конфлікту та припинення бійки він, ОСОБА_14 та інші особи пішли їх розбороняти. Разом з ними і пішов ОСОБА_4 .

Коли ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_31 кулаком в обличчя правої щелепи, він впав на землю обличчям. Для припинення неправомірних дій ОСОБА_28 відштовхнувши останнього, а коли нагнувся, щоб глянути на стан ОСОБА_32 , ОСОБА_18 в цей час наніс йому кулаком правої руки в ліву частину щелепи обличчя удар, від болю якого відійшов у сторону та присів. В результаті цих дій йому було спричинено тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Свої покази ОСОБА_8 підтвердив під час проведення 08.01.2020 року за його участю слідчого експерименту (Т.1 а.с.160).

За показаннями свідка ОСОБА_33 , що 24.08.2018року він разом з друзями відпочивав на місцевому пляжі серед яких були ОСОБА_13 і ОСОБА_34 . Близько 23год.50хв. до їхньої компанії підійшла інша компанія серед яких були ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_35 та інші. В це й час між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 виникла суперечка, для вирішення виникнутих стосунків, вони відійшли в сторону де між ними виникла бійка. Для з`ясування обставин та припинення бійки вони, у тому числі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , пішли їх розбороняти. Коли підійшли до місця бійки та намагалися її припинити, ОСОБА_18 , наніс ОСОБА_36 удар, від якого той упав. Коли ОСОБА_14 заступився за нього та відштовхнув ОСОБА_28 , останній вдарив його кулаком в щелепу. Назар відійшов сторону і присів, а ОСОБА_13 в цей час лежав на животі. На обличчі ОСОБА_19 була кров. Компанія ОСОБА_28 перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Свої покази він підтвердив під час проведення за його участю слідчого експерименту від 08.01.2020 року (Т.1 а.с.162-163)

Аналогічні показання з цих обставин за яких ОСОБА_18 завдав ударів в ділянку обличчя ОСОБА_23 і ОСОБА_22 в судовому засіданні підтвердив і свідок ОСОБА_37 .

Свої показання свідок ОСОБА_38 підтвердив і під час проведення з його участю слідчого експерименту від 08.01.2020 року. (Т.1 а.с.164-165)

Із показань свідка ОСОБА_39 даних ним в судовому засіданні, що 24.08. 2018 року він з компанією осіб серед яких був і ОСОБА_18 відпочивали на міському пляжі. В пізній час між ОСОБА_11 який був у їхній компанії і ОСОБА_12 , який був у іншій компанії, виник словесний конфлікт для з`ясування якого відійшли в сторону, де виникла між ними бійка. Коли всі пішли їх розбороняти, ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_28 в обличчя та вибив йому зуба. Проте, щоб ОСОБА_18 наносив удари ОСОБА_23 та ОСОБА_22 він не бачив. Крім того він заявив, що через його перебування в стані алкогольного сп`яніння конкретних обставин за яких мала місце подія пояснити не може.

Із дослідженого в судому засіданні висновку експерта №10 від 09.01.2020 року, встановлено, що у ОСОБА_8 було виявлено подвійний перелом нижньої щелепи в ділянці кута справа та 3,4 зубів зліва. Дане тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмета в строк та при обставинах на які вказував потерпілий, зокрема від нанесення удару кулаком в обличчя. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.(Т.1 а.с.199-200.)

Із висновку експерта № 391 від 30.08.2018 року встановлено, що у ОСОБА_6 виявлені такі тілесні ушкодження у вигляді посттравматичного вивиху 1-го зуба на верхній щелепі справа, синця в правій величній ділянці, садна на шкірі верхньої губи справа. Дані тілесні ушкодження, як зазначено у даному висновку, утворились не менше від двох травмуючих дій тупих твердих предметів. Крім того, у ньому констатується, що виникнення даних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту є малойвірним (Т.1 а.с.156-157).

Роз`яснюючи даний висновок в судовому засіданні судово- медичний експерт ОСОБА_40 пояснив, що посттравматичний вивих 1-го зуба на верхній щелепі справа та садно на шкірі верхньої губи справа вчинене однією локальною дією, що могло супроводжуватися кров`ю на обличчі у потерпілого ОСОБА_41 . Для виникнення тілесного ушкодження у вигляді синця, яке було виявлено у ОСОБА_6 , у правій величній ділянці, потрібно було ще одну травмуючу дію тупим предметом, яке по своєму характеру являється тілесним ушкодженням легкої ступені тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_18 заперечував факт нанесення ним умисного удару у праву величну ділянку обличчя ОСОБА_6 . Дану обставину в судому засіданні стверджував і сам потерпілий ОСОБА_13 , інших доказів котрі б свідчили, що саме діями ОСОБА_28 було заподіяно дане тілесне ушкодження в судовому засіданні не здобуто і стороною обвинувачення не надано.

Таким чином з матеріалів кримінального провадження вбачається, що єдиним доказом на підтвердження, що вищезгадане тілесне ушкодження у вигляді синця у правій величній ділянці обличчя потерпілому ОСОБА_6 є лише вищезгаданий висновок № 391 від 30.08.2018 року, який в цій частині не узгоджується із дослідженими іншими доказами у справі. Разом з тим у провадженні встановлено, у тому числі із пояснень самого потерпілого ОСОБА_19 , що після події коли він знаходився на дорозі вул. П. Маркіша в м. Полонному, він був побитий іншими особами, які на його думку могли заподіяти дане тілесне ушкодження.

Таким чином, наведене дає суду підстави дійти висновку, що органи досудового розслідування при перевірці даних обставин за яких ОСОБА_23 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді садна, не використали усіх процесуальних можливостей доводів, що саме ОСОБА_18 завдав дане тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_42 . Допущенні порушення норм процесуального права ставить під сумнів висновок сторони обвинувачення щодо юридично правової оцінки вчиненого обвинуваченим ОСОБА_43 вказаного діяння.

Для доведення поза розумним сумнівом обвинуваченого ОСОБА_28 у вчиненні даного діяння має бути встановлено факт заподіяння саме ним даного тілесного ушкодження.

Тому враховуючи викладене суд приходить до висновку, що з об`єму обвинувачення в частині, нанесення даного тілесного ушкодження у вигляді синця в правій величній ділянці безпосередньо ОСОБА_4 для ОСОБА_6 не доведено, тому воно підлягає виключенню.

Аналізуючи досліджені вищенаведені у справі докази та оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності , які у своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються з фактичними обставинами за яких мала місце подія та які не оспорювались самим обвинуваченим, будь-якого сумніву не викликають, дають суду підстави дійти висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_28 в умисному заподіяні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_44 та умисного заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне пошкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але є таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, доведено, тому вчиненні ним дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.125 КК України , ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує конкретні обставини за яких ним було вчинено кримінальне правопорушення, характер і ступінь тяжкості спричинених ним тілесних ушкоджень та їх наслідки, а також даних, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема: що раніше до відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, висловив жаль з приводу скоєного, а за даними висновку органу пробації не є потенційно небезпечним, заслуговує на покарання не пов`язане з позбавленням волі, або звільнення від відбування покарання з випробуванням, думку потерпілих.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самими засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції передбачених ч.1ст. 125 КК України, ч.1 ст.122 КК України із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд також вважає, що таке покарання обвинуваченому відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та індивідуалізації, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Що стосується заявлених потерпілими цивільних позовів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

В межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, яка складається: з витрат пов`язаних з лікуванням у розмірі 488,80грн., придбанням продуктів харчування 371,74грн., а також з витратами на проїзд на суму 900грн., послугами адвоката в розмірі 15 000грн, а також компенсацію на відшкодування моральної шкоди в сумі 150000грн.

Потерпілий ОСОБА_6 також звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 17304грн., яка складається з: послуг стоматолога в розмірі 1000 грн., витрати на проїзд -1304грн. та послуги адвоката розмірі 15000грн., а також заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000грн.

Матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Із встановлених судом обставин убачається, що потерпілий ОСОБА_8 в результаті отриманих ним тілесних ушкоджень з 25.08.2018 року по 31.08.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні «Щелепно-лицьової хірургії» Хмельницької обласної лікарні, з діагнозом «травматичний злам нижньої щелепи зліва», в ході якого йому було проведено оперативне втручання і проведено репозицію відламків нижньої щелепи. В період лікування ним було придбано медичні препарати на суму 488грн.80коп., що підтверджується копіями квитанцій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується позову в частині про понесення витрат на придбання продуктів харчування, а також щододенного провідування його батьками у вищезгаданому лікувальному закладі , відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК належними і достатніми доказами про їх необхідність не підтверджено , а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку, що він також підлягає частковому задоволенню.

Пред`являючи позовні вимоги ОСОБА_6 надано розрахунок вартості виконаних стоматологічних робіт за період вересень 2018 року по грудень 2019 року вартість яких становить 1000 грн. Вказаний розрахунок наданий ФОП ОСОБА_45 . Однак, він судом не може бути прийнятий на увагу, оскільки з наданого розрахунку не видно, що ФОП ОСОБА_46 має право надавати стоматологічні послуги, не підтверджено відповідної ліцензією на надання цих послуг. Крім того не надано квитанції, які б підтверджувала, що ОСОБА_6 поніс витрати на лікування саме в цій сумі. Також судом не приймаються до уваги і доводи потерпілого, щодо стягнення витрат на проїзд у зв`язку з лікуванням, оскільки долучені до позову квитки на проїзд датовані квітнем, жовтнем листопадом 2019 року і цей час потерпілий обстежувався у Обласній лікарні у кардіолога та педіатра, що не свідчить, що дані обстеження перебувають у причинному зв`язку з отриманими травмами від неправомірних дій ОСОБА_4 .

Вимоги щодо понесених ним витрат 30.08.2018 року у зв`язку заправкою транспортного засобу для поїздки в медичний заклад для проведення судово-медичної експертизи в розмірі 295грн., що підтверджується фіскальним чеком, підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.23, 1167, 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди особі, яка зазнала болю та страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я та має право на відшкодування моральної шкоди.

Пленум ВСУ у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п.9 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_8 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнав потерпілий у зв`язку з спричиненням йому тілесних ушкоджень. Внаслідок таких дій, потерпілий вимушено перебував на стаціонарному лікуванні, мав оперативне втручання, переніс фізичний біль, незручності, певний час відчував дискомфорт, що також змінило звичний спосіб його життя та потребувало додаткових зусиль для його влаштування.

Аналогічними діями обвинуваченого ОСОБА_4 моральна шкода була заподіяна і потерпілому ОСОБА_6 від яких він отримав тілесні ушкодження у виді посттравматичного вивиху 1-го зуба на верхній щелепі справа, садна на шкірі верхньої губи справа.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань потерпілого, те, що внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень було спричинено вимушені зміни у звичайному способі життя та необхідні зусилля для їх відновлення.

Крім того, суд приймає до уваги те, що тілесні ушкодження ОСОБА_22 та ОСОБА_23 були заподіянні ОСОБА_43 і він не заперечуючи своєї вини у заподіянні такої шкоди, на протязі тривалого часу не здійснив жодного реального добровільного відшкодування заподіяних потерпілим фізичних і моральних страждань.

Виходячи із наведеного та з вимог розумності та справедливості завдана потерпілим моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню на користь ОСОБА_8 у розмірі 15 000 гривень та 8000грн. на користь ОСОБА_6 .

У вирішенні питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 464/5823/17, провадження № 51-3506км19.

При визначенні суми відшкодування витрат на послуги адвоката суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, прийшла до висновку про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 28 серпня 2018 року між потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 року та адвокатом ОСОБА_10 укладено договори про надання останнім правової допомоги та надано розрахунки наданих послуг (Т.1 а.с.24,27,42,45).

Упродовж досудового розслідування з серпня 2018 року та судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілих. До ухвалення обвинувального вироку представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в тому числі і про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі по 15000 грн. на кожного. На підтвердження сплати потерпілим адвокату ОСОБА_10 вказаної суми, останній надав дві квитанції про оплату відповідно до розрахунків наданих послуг від 11 лютого 2020 року.

З даних розрахунків вбачається, що вартість підготовки заяв та клопотань з метою порушення кримінального провадження по факту нанесення тілесних ушкоджень, у тому числі і в судових засіданнях та надання правової кваліфікації становить 5000грн., витрати пов`язанні з участю адвоката на досудовому слідстві при проведенні слідчих дій, підготовки скарг на постанови слідчого про закриття кримінального провадження, втому числі і участь у судових засідання становить 5000грн., підготовка заяви до ДБР, участь у судовому засіданні з приводу внесення відомостей про злочині дії слідчого становить 3000грн., ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, визначення позовних вимог потерпілого, а також визначення підготовки правової позиції по захисту потерпілого в суді становить 2000грн. (Т.1 а.с.42,45)

Отже, потерпілими понесені витрати на правову допомогу в сумі по 15000 грн. кожним, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Керуючись наведеним та ст.ст.370, 373, 374 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за:

- ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто)годин .

ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три)роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки і 6 (шість) місяців з покладенням відповідно до ст.76 КК України на нього обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі суму 488грн., 80коп., компенсації на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000грн. та 15000грн. витрат на правову допомогу, а всього 30488 (тридцять тисяч чотириста вісімдесят вісім)грн.,80коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі суму 295грн., компенсації на відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн. та 15000грн. витрат на правову допомогу, а всього 23295(двадцять три тисячі двісті дев`яносто п`ять)грн.

На вирок суду обвинуваченим, прокурором, потерпілими, представником потерпілих може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копії вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1