Справа № 346/3189/20
Провадження № 11-кп/4808/447/20
Категорія ст. 81КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 10 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника Коломийської виправної колонії № 41 ОСОБА_9 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання,-

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в судовому засіданні не здобуто достатньо доказів, які б переконливо, поза розумним сумнівом, свідчили про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та не довів, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін.

Не погодившись із таким рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав АС, в якій покликається на незаконність ухвали суду щодо нього, оскільки суд не врахував його характеристику за весь період відбування покарання. Крім того, не врахував дані про його особу, які свідчать, що він став на шлях виправлення, і тому безпідставно не застосував щодо нього положення ст.81 КК.

Просить ухвалу суду щодо нього скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення засудженого ОСОБА_8 , який підтримує АС просить задовольнити його вимоги; прокурора, який просить частково задовольнити АС, справу направити на новий судовий розгляд, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався таких вимог закону.

Згідно положень з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

В п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ч.2, п.3 ч.3 ст. 81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Ця поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, на думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 станом на 16 липня 2020 року відбув 3/4 призначеного судом покарання, зараховано в строк покарання його ув`язнення за два дні позбавлення волі, засуджений до роботи відноситься добросовісно відповідно до характеристики (а.с. 2), згідно довідки про заохочення, йому оголошено чотири заохочення (за добросовісне відношення до праці) та накладено 8 стягнень (зокрема, за зберігання заборонених предметів, за відмову від виконання вправ ранкової фізичної зарядки, за відмову від чергування в ДКДіР, за відмову від виконання робіт по благоустрою МПВ, за виготовлення та зберігання заборонених предметів, за порушення розпорядку дня), які погашено (а.с. 3), позов за виконавчим листом на суму 1005,28 грн. погасив (а.с.4), засуджений працездатний, відповідно до довідки про працевикористання, засуджений отримує заробітну плату за працю.

Як вбачається із довідки про заохочення та стягнення, на засудженого ОСОБА_8 накладено 8 стягнень, які погашено, і тільки 4 заохочення, за добросовісне відношення до праці.

Колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про відмову в умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно врахував те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів в достатній мірі своє виправлення, а також не довів, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2014 року, а наявність лише формально-юридичних підстав (факт відбуття засудженим 3/4 строку покарання) не свідчить про його виправлення та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отримання тільки 4 заохочень за більш ніж 6 років відбування покарання, на думку суду, не свідчить про те, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Одночасно, сам по собі факт працевлаштування засудженого в установах відбування покарання не свідчить про його виправлення.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду, зазначив, що в нього є двоє дітей, одна з них малолітня, однак не здобуто доказів того, що він допомагає в утриманні своїх дітей.

Таким чином, з огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, колегією суддів не встановлено.

Отже, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 не має, що свідчить про те, що він не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, маючи неодноразові дисциплінарні стягнення, хоча вони і погашені.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, є передчасним.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні поданні, є обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в АС, не вбачається, а тому АС засудженого слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2,3 ст. 81 КК , ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2020 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5

ОСОБА_4