Провадження № 11-кп/824/2245/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

24 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Київ, громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму: вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2015 року за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, 09.11.2017 року звільнена по відбуттю строку покарання, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року за ч.2 ст.186, ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано до призначеного судом покарання не відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року, та остаточно до відбування ОСОБА_7 визначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 27.02.2019 року приблизно о 22 годині 40 хвилин, перебувала на вул. Олени Теліги в м. Києві, та побачила фан-бар «Банка», що розміщений за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 13/14, який вирішила відвідати. Зайшовши до приміщення фан-бару «Банка», розміщеного за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 почала переміщатися між столиками, де відпочивали сторонні особи, де побачила сумку, що належить ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні фан-бару «Банка», за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 13/14, сіла за столик, що розміщений поруч з місцем, де знаходилась ОСОБА_9 , після чого 27.02.2019 року приблизно о 23 год 05 хв. вчинила повторне таємне викрадення чужого майна, зокрема, сумки ОСОБА_9 , яка висіла на спинці стільця, яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, всередині якої знаходились: грошові кошти в сумі 900 грн. 00 коп.; навушники «Apple», які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, гаманець «Smile», який матеріальної цінності для потерпілої не становить, сертифікат «планета Кіно», вартістю в 200 грн. 00 коп., після чого, утримуючи при собі викрадене чуже майно, вийшла з приміщення бару, таким чином таємно повторно викрала чуже майно, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1100 грн. 00 коп.

В подальшому, ОСОБА_9 виявила крадіжку власної сумки, всередині якої були поміщені грошові кошти в сумі 900 грн. 00 коп.; навушники «Apple», які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, гаманець «Smile», який матеріальної цінності для потерпілої не становить, сертифікат «планета Кіно», вартістю в 200 грн. 00 коп. та разом із знайомими вийшли на вулицю, та пробігши за охоронцем, побачили ОСОБА_7 з викраденою сумкою в руках, яку наздогнав охоронець фан-бару «Банка». Після чого охоронець, знайомі потерпілої - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наздогнали ОСОБА_7 та вона, не чинивши жодного опору, віддала викрадені речі потерпілої.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, просила вирок змінити в частині призначеного покарання, та призначити їй більш м`яке покарання, відповідно до ст. 69 КК України.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 послалась на те, що вирок суду є незаконним в частині призначення їй остаточного покарання відповідно до ст. 71 КК України. Зазначає, що судом не враховано того, що вона відбула частину покарання, призначеного за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року, перебуваючи під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», та просила зарахувати строк перебування під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» в строк відбуття покарання.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив визнати недопустимим доказом рапорт старшого сержанта Шевченківського УП в м. Києві ОСОБА_12 від 27.02.2019 року, протоколи огляду місця події від 27.02.2019 року та 28.02.2019 року, вирок скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України та звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням норм чинного законодавства. Вважає, що твердження у вироку про те, що ОСОБА_7 викраденим розпорядилась на власний розсуд, є безпідставними, оскільки про зміст викраденої сумки ОСОБА_7 відомо не було. Зазначає, що рапорт старшого сержанта Шевченківського УП в м. Києві ОСОБА_12 від 27.02.2019 року, протоколи огляду місця події від 27.02.2019 року та 28.02.2019 року, протоколи пред`явлення для впізнання особи за фотознімками від 28.02.2019 року є недопустимими доказами. Вважає, що вказаний у протоколі огляду місця події вміст сумки потерпілої, ставить під сумнів те, що в ній знаходились кошти у сумі 900 грн. Зазначає, що рапорт старшого сержанта Шевченківського УП в м. Києві ОСОБА_12 від 27.02.2019 року не містить резолюції начальника цього управління, відмітку про реєстрацію. Також зазначає, що ОСОБА_7 незаконно утримувалася в приміщенні Шевченківського УП, крім того на неї здійснювався психологічний тиск з боку слідчого, у зв`язку з чим ОСОБА_7 відмовилася від захисника, що є порушенням права на захист обвинуваченої. Також зазначає, що матеріали справи не містять протоколу затримання обвинуваченої в порядку ст. 208 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника, думку захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченої, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недопустимість доказів, зібраних по справі є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, у вчиненні повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що 27.02.2019 року була з друзями у фан-барі «Банка», що розміщений за адресою: АДРЕСА_3 . Під час відпочинку вона повісила свою сумку на стільці поза нею. Вона бачила як до бару заходила обвинувачена ОСОБА_7 , та сіла за сусідній столик, але особливої уваги на неї не звертала. В той час, коли вона виходила разом з друзями на вулицю покурити, її сумка залишалася на стільці. Потім до них підійшов охоронець, і запитав, чи не викрали у неї сумку. Перевіривши, вона побачила, що сумки на стільці немає, і вона разом із знайомими вибігли на вулицю за охоронцем. В подальшому вона бачила, як охоронець та її знайомі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наздогнали обвинувачену, в якої у руках була її сумка, всередині якої знаходились: грошові кошти в сумі 900 грн. 00 коп.; навушники «Apple», які матеріальної цінності для неї не становлять, гаманець «Smile», який матеріальної цінності не становить, сертифікат «планета Кіно», вартістю в 200 грн. 00 коп. Наразі сумка з усім майном їй повернута, претензій ані матеріального, ані морального характеру до обвинуваченої вона не має;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що 27.02.2019 року був з друзями у фан-барі «Банка», що розміщений за адресою: АДРЕСА_3 , серед яких була ОСОБА_9 , сумка якої висіла на стільці поза нею. Потім ОСОБА_9 виявила, що її сумка зникла. На вулицю вибіг охоронець, який тоді наздогнав обвинувачену, вони побігли за охоронцем і побачили обвинувачену разом с сумкою, потім привели її до бару і викликали поліцію;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який суду пояснив, що 27.02.2019 року був з друзями у фан-барі «Банка», що розміщений за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 13/14. Вони сиділи за столом з друзями, він також звертав увагу на обвинувачену ОСОБА_7 , яка сіла поряд з ними за сусіднім столом. Вони виходили курити і ОСОБА_9 залишала сумку на стільці. Потім до них підійшов охоронець, який запитав чи не викрали у них сумку. Після того, як ОСОБА_13 повідомила про зникнення її сумки, охоронець наздогнав ОСОБА_7 , в руках якої була сумка ОСОБА_9 і потім вони з ОСОБА_10 підбігли до них та затримали ОСОБА_7 до прибуття працівників поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка суду пояснила, що 27.02.2019 року була з друзями у фан-барі «Банка», що розміщений за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 13/14. Коли вона стояла на вулиці, то почула, що в барі щось відбувається, потім побачила, що вибіг охоронець, за ним - ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Згодом вони привели обвинувачену, в руках якої була сумка ОСОБА_9 ;
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.02.2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 повідомила про викрадення сумки за адресою: вул. Олени Теліги в м. Києві, у фан-барі «Банка»;

- рапортом поліцейського УПП у м. Києві від 27.02.2019 року, з якого вбачається про отримання виклику 27.02.2019 року о 23 годині про викрадення майна за адресою: вул. Олени Теліги в м. Києві у фан-барі «Банка» у ОСОБА_9 . Після прибуття за викликом було виявлено ОСОБА_7 , яка в подальшому була доставлена до Шевченківського УП;
- даними протоколу огляду місця події від 27.02.2019 року з фототаблицею, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості по вул. О. Теліги у м. Києві, де розміщений фан-бар «Банка»;
- даними протоколу огляду місця події від 28.02.2019 року з фототаблицею, відповідно до якого у службовому кабінеті №15 ВП Шевченківського УП за адресою О. Теліги, 43-А оглянуто вміст сумки потерпілої ОСОБА_9 ;
- постановою про визнання речовим доказом від 28.02.2019 року, згідно якої визнано речовим доказом у кримінальному провадженні: сумку чорного кольору, грошові кошти в сумі 900 грн. 00 коп.; навушники «Apple», гаманець «Smile», сертифікат «планета Кіно» на суму в 200 грн. 00 коп.;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2019 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнає особу за фотознімком №2, на якій відповідно до довідки до протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками зображена ОСОБА_7 , яку було затримано з викраденої сумкою 27.02.2019 року о 23 годині за адресою: вул. Олени Теліги в м. Києві у фан-барі «Банка»;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнає особу за фотознімком №3, на якій відповідно до довідки до протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками зображена ОСОБА_7 , яка втікала з сумкою в руках, що належить ОСОБА_9 за адресою: вул. Олени Теліги в м. Києві у фан-барі «Банка»;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.02.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнає особу за фотознімком №4, на якій відповідно до довідки до протоколу пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками зображена ОСОБА_7 , яку він наздоганяв за адресою: вул. Олени Теліги в м. Києві у фан-барі «Банка» та затримав, в якої в руках була сумка ОСОБА_9 .
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що вказаний у протоколі огляду місця події вміст сумки потерпілої ставить під сумнів те, що в ній знаходились кошти у сумі 900 грн., є необґрунтованими, оскільки вказані твердження спростовуються поясненнями потерпілої, свідків та іншими доказами дослідженими під час апеляційного розгляду.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції визнала себе винною у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та пояснила, що дійсно, при обставинах, викладених вище у вироку, вона 27.02.2019 року приблизно о 22 годині перебувала на вул. Олени Теліги в м. Києві, після чого побачила фан-бар «Банка», за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 13/14, який вирішила відвідати. Зайшовши до приміщення фан-бару «Банка», почала переміщатися між столиками, де відпочивали сторонні особи, та побачила сумку, яка висіла на стільці. Далі сіла за столик, що розміщений поруч з місцем, де знаходилась ОСОБА_9 , після чого вчинила таємне викрадення сумки ОСОБА_9 , яка висіла на спинці стільця, та утримуючи при собі сумку, вийшла з приміщення бару. Після чого, через незначний час, охоронець та знайомі потерпілої наздогнали її, та вона не чинивши жодного опору, одразу віддала викрадені речі потерпілої та вибачилась, повідомила про збіг тяжких життєвих обставин та просила не викликати правоохоронців, оскільки все віддала, але все одно були викликані працівники поліції та її затримали.
Доводи захисника про те, що рапорт старшого сержанта Шевченківського УП в м. Києві ОСОБА_12 від 27.02.2019 року не містить резолюції начальника цього управління та відмітку про реєстрацію є обґрунтованими, проте зазначений рапорт був предметом дослідження в судовому засіданні та серед інших доказів, покладений як доказ винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.
Необгрунтованими є також посилання захисника на те, що матеріали справи не містять протоколу затримання обвинуваченої в порядку ст. 208 КПК України, оскільки судом встановлений час і дата затримання ОСОБА_7 , які не оспорювались під час розгляду справи судом сторонами провадження.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 незаконно утримувалася в приміщенні Шевченківського УП, крім того на неї здійснювався психологічний тиск з боку слідчого, у зв`язку з чим ОСОБА_7 відмовилася від захисника, що є порушенням права на захист обвинуваченої, є безпідставними та нічим не підтвердженими, оскільки матеріали справи не містять будь-яких заяв чи скарг з боку обвинуваченої ОСОБА_7 .
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове слідство та судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства та без порушення прав обвинуваченої, а також із врахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме рішень «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, де зазначено, що при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника з приводу не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження та докази в їх сукупності, визнав їх достатніми та допустимими та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, належним чином мотивувавши своє рішення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, на шлях виправлення не стала та в період відбуття покарання за попереднім вироком скоїла новий злочин, офіційно не працювала, має місце проживання, позитивно характеризується, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, її вік та стан здоров`я має ряд тяжких хронічних захворювань. Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції визнав, що виправлення обвинуваченої неможливе без ізоляції її від суспільства, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження скоєння нею нових злочинів.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо застосування до неї при призначенні покарання вимог ст. 69 КК України, є необґрунтованими, виходячи з наведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Закон визначає дві підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного. При цьому суд має належним чином умотивувати своє рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

З урахуванням наведених вимог, підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Законним та обґрунтованим є також рішення суду в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 з урахуванням вимог ст. 71 КК України, а саме частково приєднано до призначеного судом покарання, покарання невідбуте за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої з приводу того, що вона відбула частину покарання призначеного за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року, перебуваючи під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», є безпідставними, оскільки в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 утримувалась під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» з 1.03.2019 року та судом першої інстанції у вироку зазначено про те, що строк відбування покарання обвинуваченій обчислювати саме з цієї дати.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде проголошено 1 грудня 2020 року об 11 год. 00 хв.

Суддя Суддя Суддя