ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3455/20 Справа № 214/87/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000421 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-технічною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 21.01.2013 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі. Звільнився 01.07.2014 року по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покаранняу виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з моменту затримання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 20 000 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 20 000 грн. 00 коп.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Приблизно о 00-05 годині 12.02.2018 року, ОСОБА_7 , знаходився в квартирі АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, він наніс кулаками декілька ударів в ділянку обличчя ОСОБА_8 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, перелому лівої виличної кістки зі зміщенням уламків. Зазначені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить вказаний вирок змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також через недоведеність цивільного позову, та призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з нього на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої майнової школи 4 500 грн. 00 коп., в рахунок завданої моральної шкоди 10 000 грн. 00 коп.

Вважає, що суд першої інстанції керувався висновком органу пробації, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. Проте орган пробації, на його думку, визначив можливим його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку обвинуваченого, на теперішній час він може бути за вироком суду звільнений від покарання на підставі ст. 75 КК України, враховуючи його поведінку, відсутність порушень кримінального та адміністративного законодавства за час досудового розслідування та розгляду даної справи у суді, а також сумлінного ставлення до праці.

Зазначає, що він повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. На теперішній момент стажується на підприємстві ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на посаді електрозварювальника. Офіційно працевлаштовується задля поступового відшкодування потерпілій завдані збитки, які він визнає частково.

Також обвинувачений зазначає, що потерпілою до свого цивільного позову на підтвердження матеріального збитку було надано копії чеків на загальну суму 4 500 грн., тому саме така сума завданої матеріальної шкоди ним і визнається.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду, - без змін, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Виходячи із положень ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки вони у судовому засіданні ніким не оспорювалися і щодо них докази не досліджувалися відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відносно доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується нейтрально, на обліку в КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» у лікарів психіатра і нарколога не перебував та не перебуває.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції враховано рецидив злочинів.

Також судом першої інстанції врахована досудова доповідь Саксаганського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області, згідно якої, існує високий ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, а тому виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, може становити небезпеку для суспільства.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 реального покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Отже, підстав для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_7 , або застосування до нього вимог ст. 75 КК України, як того просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, - колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо незгоди з розмірами стягнутих з останнього на користь потерпілої майнової та моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що заявлений цивільний позов, вирішений відповідно до вимог діючого законодавства.
Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з вироку, при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, що умисними, протиправними діями спричинено умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості, потерпілій завдано матеріальну шкоду, вона знаходилась на лікуванні, що підтверджено відповідними документами. Судом також враховано характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_8 , ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 20 000 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 20 000 грн.
Вказаний розмір стягнення є співрозмірним спричиненому, та є справедливим.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4