ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1064/20 Справа № 199/4703/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 рокузадоволено клопотання дізнавача сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб марки «DAEWOO» моделі «Matiz», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , включаючи заборону використовувати, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном будь-яким способом, а також на ключі та технічний паспорт НОМЕР_2 .
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що предмети, матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є обґрунтованими доводи дізнавача про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт транспортного засобу є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати дізнавача сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 винести постанову про закриття кримінального провадження, та повернути вказане вилучене майно ОСОБА_6 та речі, які належать ОСОБА_7 .
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що неповно було з`ясовано обставини справи, оскільки вказана категорія справ відноситься до категорії цивільно-правових відносин, а не кримінальних.
Зазначають, що дізнавач сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпро області ОСОБА_8 , який подавав клопотання про арешт майна в судове засідання 23.07.2020 року не з`явився.
Посилаються на те, що вказане майно перебувало у володінні та користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з моменту передачі автомобіля ОСОБА_9 03.06.2016 року та отримання грошових коштів 3 тисячі доларів США, що еквівалентно 85500 грн, за розпискою від ОСОБА_6 в присутності свідків та видачею ОСОБА_9 доручення від 03.06.2016 року строком на 5 років, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 , на право розпорядження та відчуження вказаного автомобіля.
Таким чином ОСОБА_9 , отримавши за вказаний автомобіль кошти за його відчуження, намагається шляхом шахрайських дій його собі повернути.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дізналися про те, що ОСОБА_9 відізвала видане нею доручення на розпорядження автомобілем, коли звернулися до реєстраційної служби щоб зняти його з обліку.
Вказують на те, що в автомобілі, при його вилученні, знаходилися особисті речі ОСОБА_7 і ні в якому процесуальному документі їх перелік зазначений не був так само, як і в ухвалі суду, і ці речі не повернуті ОСОБА_7 , яка користувалася цим автомобілем з 2016 року.
На звернення ОСОБА_7 до ОСОБА_9 з питанням підстав відміни доручення, остання пояснила, що вони з чоловіком ділять майно, і не можуть вирішити між собою питання його розподілу або отримання грошових компенсацій. ОСОБА_7 запропонувала у такому випадку повернути сплачені 3000 доларів США, що еквівалентно 85500 грн, але остання відмовилася і звернулася з заявою про вчинення відносно неї шахрайства.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до ВП ГУНП АНД району м. Дніпропетровськ щодо шахрайських дій ОСОБА_9 .
Зазначають, що ані в клопотанні слідчого, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містять зазначений автомобіль та документи на нього, а також яким чином вказане майно могло бути використано як знаряддя вчинення злочину. Відтак, не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.
Звертають увагу на те, що майно, на яке накладено арешт (автомобіль), перебуває у власності як ОСОБА_6 , так й іншої особи, а саме ОСОБА_7 , а тому такий вид забезпечення кримінального провадження у цьому випадку є неприпустимим, оскільки він порушує права іншої особи.
Посилаються на те, що саме на підставі заяви потерпілої ОСОБА_9 було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 ККУ (шахрайство). Так, на думку слідства, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не мали право укладати договори щодо спірного автомобіля з огляду на її заяву.
Однак будь-яких змін до Єдиного державного реєстру на підставі заяви потерпілої ОСОБА_9 в момент передачі автомобіля та отримання грошових коштів до ВП ГУНП АНД району м. Дніпро не вносились, а тому якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадів, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали клопотання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Колегією суддів встановлено, що дізнавачем сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 16.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом того, що 15.03.2020 року до АНД ВП надійшла заява від гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає : АДРЕСА_1 , яка повідомила, що у 2015 році гр. ОСОБА_11 , 1966 р.н. шахрайським способом заволодів її автомобілем Деу Матіз НОМЕР_3 , 2008 р.в., білого кольору, на який нею було оформлено довіреність на ім`я ОСОБА_11 та фактично передано йому за місцем його мешкання, та за який він не сплатив оговорену суму.
Відповідно до протоколу огляду від 16.07.2020 року слідчим було оглянуто автомобіль марки DAEWOO модель Matiz реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 ( до реєстрації шлюбу Плачінта) (а.п. 9).
16.07.2019 року вказаний автомобіль, ключі та технічний паспорт визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000031 (а.п.10, 11).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
16.07.2019року дізнавач сектору дізнання Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки DAEWOO модель Matiz реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі та технічний паспорт, які належить на праві власності ОСОБА_9 .
Твердження третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що дізнавач сектору дізнання АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 не з`явивися в судове засідання під час розгляду клопотання про арешт майна, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Також, відповідно до матеріалів справи дізнавач сектору дізнання АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 подав клопотання, де просив розглядати клопотання про арешт майна без його участі (а.п. 31).
Твердження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що автомобіль перебуває у їх власності, не заслуговує на увагу, оскільки згідно із матеріалами провадження (а.п. 17) довіреність, укладена між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , передбачає право розпоряджатися технічним засобом, окрім того, слідчому судді та суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що право власності на транспортний засіб марки DAEWOO модель Matiz реєстраційний номер НОМЕР_1 оформлено у передбаченому чинним законодавством порядку на ОСОБА_7 та/або ОСОБА_6 .
Також, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В матеріалах провадження відсутні відомості, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є добросовісними набувачами, окрім того, слідчий суддя наклав арешт саме з метою зберігання речових доказів.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказаний автомобіль має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, та відповідно до ч.1 ст.170 КПК України існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, отже, арешт на автомобіль був накладений з дотриманням вимог закону, а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав є необгрунтованими.
Твердження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що автомобіль перебуває у їх власності, не заслуговує на увагу, так як відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Доводи, що в автомобілі під час його вилучення знаходились особисті речі ОСОБА_7 , спростовуються матеріалами провадження, а саме протоколом огляду від 16.07.2020 року (а.п. 9) в якому відсутні дані щодо наявності будь-яких речей в автомобілі, окрім того, в апеляційній скарзі не зазначено, які саме особисті речі знаходились в автомобілі, які треба повернути ОСОБА_7 . Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Крім того, відповідні документи на підтвердження права власності не надані.
Твердження, що вказана категорія справ відноситься до цивільно-правових відносин, не може взяти до уваги, оскільки з матеріалів вбачається що ОСОБА_9 подавала заяву про вчинення кримінального правопорушення, та відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Також відповідно до ч.4 ст. 284 КПК лідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на цьому етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлені права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000031 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4