ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2753/20 Справа № 205/2088/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Дніпро

ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, наявними матеріалами справи встановлено, що в провадженні суду першої інстанції перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України в межах якого останньому згідно оскаржуваного рішення було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 вересня 2020 року.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, постановлена з дотриманням вимог як матеріального так і кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин в період іспитового строку, за який у разі доведення його вини, передбачено покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Неупереджено судом першої інстанції, із урахування особи обвинуваченого, встановлено наявність ризиків можливої спроби переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення злочину, оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України в період іспитового строку, при цьому є особою не працевлаштованою, що свідчить про відсутність джерела доходу.

Правильно судом враховано і відсутність у обвинуваченого ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього від вчинення дій пов`язаних з реалізацією встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки як встановлено при апеляційному розгляді ОСОБА_3 не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3 не зазначено як батько дитини, а тому апеляційний суд позбавлений можливості встановити наявність міцний соціальних зв`язків у ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність проводження стоку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , з яким колегія суддів погоджується, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить у повному обсязі виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, що у свою чергу не може гарантувати застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності, колегія суддів вважає, що вони не мають свого належного обґрунтування та не підтверджуються, як встановленими у судовому засідання обставинами, так і наявними матеріалами.

Доводи апелянта стосовно відсутності необхідності вирішення питання про продовження строку тримання під вартою його підзахисному з огляду на стадію судового процесу та втрати значення обґрунтованості підозри, то вказані доводи є безпідставними, оскільки на даний час у суді першої інстанції на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 та фактично рішення стосовно продовження строку запобіжного заходу здійснюється на основі вже раніше встановлених обставин та ризиків з їх обґрунтованістю існування на момент розгляду відповідного питання, при цьому розумність строків перебування особи під вартою узгоджується самою необхідністю застосування виключного запобіжного заходу з урахуванням стадії та строків судового розгляду.

Що стосується доводів апелянта стосовно недоведеності прокурором неможливості застосування до ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою через можливе існування ризику вчинення нового злочину або продовження кримінального правопорушення його підзахисним то слід зазначити те, що існування таких ризиків було встановлено на ряду з іншими ризиками з числа передбачених ст. 177 КПК України з належним їх обґрунтуванням, при цьому будь - яких підтверджень на даний час щодо відсутності таких ризиків судом не встановлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, до 27 вересня 2020 року, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_5 ОСОБА_6