Справа № 751/8937/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/180/21
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 лютого 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, через не проведення комісійної судово-медичної експертизи та відсутність підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 скасувати через порушення норм процесуального права, Конституції України та невідповідність практиці Європейського Суду з прав людини під час її ухвалення.

Аргументує тим, що з мотивувальної частини ухвали убачається факт того, що суд вже визначився у питанні щодо доведеності винуватості Крошки, вказуючи на те, що раніше зазначені обставини не змінилися, суд не аргументував на підстав яких даних прийшов до висновку про можливість вчинення його підзахисним нового кримінального правопорушення, хоча до взяття під варту ОСОБА_6 не притягувався до кримінальної відповідальності.

Можливість впливати на свідків, за наявності такого бажання, могла бути реалізована обвинуваченим і під час його перебування під вартою, але його підзахисний не має необхідності та бажання впливати на свідків, суд та інших учасників кримінального провадження.

Суд, вказавши на послаблення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте, не визначився з критерієм оцінювання та не перейшов до більш м`якого запобіжного заходу.

На думку апелянта, під час розгляду клопотання прокурора суд досить формально підійшов до його вирішення, не звернув уваги на невмотивованість та необґрунтованість клопотання, яке не містить належного обґрунтування висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не наведено доказів, які б підтверджували наявність таких ризиків.

З мотивів лише однієї необхідності у проведенні експертизи, особа не може не обґрунтовано та досить тривалий час утримуватись під вартою, а суд не може безкінечно продовжувати термін тримання під вартою при зменшенні чи зникненні ризиків.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_6 більше двох років перебуває під вартою, та відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського Суду з прав людини, існують усі підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 найсуворішого виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою та у разі необхідності обрання запобіжного заходу, просить обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на скасуванні ухвали суду, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу адвоката залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_9 , за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якої передбачає покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від семи до 15 років.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд першої інстанції дійсно вказав на послаблення ризиків, які не сягнули того рівня, який би дозволив застосувати більш м`який запобіжний захід. При цьому судом було враховано, що ОСОБА_6 і покійний ОСОБА_9 були товаришами. З показань свідків, безпосередньо перед сваркою та побиттям, обидва вживали алкогольні напої та наркотичні засоби.

Свідки по справі з обвинуваченим та потерпілим підтримували дружні стосунки. Очікування висновку комісійної судово-медичної експертизи, пов`язане саме з тим, що експертиза була призначена для перевірки версії захисту, яка виконується Головним бюро судово-медичних експертиз МОЗ України.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо в цьому полягає суспільний інтерес, який виправдовує цей відступ.

У даному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, у навмисному позбавленні життя свого товариша, свідки у кримінальному провадженні також підтримують з ним дружні стосунки, сам ОСОБА_6 , як надали показання свідки, вживає спиртні напої та наркотичні засоби, не зайнятий суспільно-корисною працею, висновки комісійної судово-медичної експертизи є непередбачуваними, а тому повторний допит свідків та самого обвинуваченого буде необхідним.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин справи, стосунків між свідками та обвинуваченим, який не має сталих соціальних зв`язків, у нього наявні негативні соціальні звички, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Посилання апелянта на положення ч. 3 ст. 197 КПК України про обмеження строку тримання під вартою, не може бути підставою для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду, оскільки названа процесуальна норма закону регламентує строки тримання під вартою під час досудового розслідування, яких повинен дотримуватися слідчий суддя.

У даному випадку розумність строків розгляду кримінального провадження не порушена, суд на виконання вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що автоматично не знижує ризиків переховування від суду, впливу на свідків, вчинення нового злочину.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407,422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11