ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/3186/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/874/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвокатів: ОСОБА_8
ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадженнявнесене до ЄРДР за №0001250 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 05 червня 2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздольне, Каховського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 05 червня 2020 року ОСОБА_7 :

-визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення;
-визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Строк відбуття покарання обраховано з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 10.06.2019 року по день набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишено у вигляді тримання під вартою, продовжено його дію до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів до 04.08.2020 року включно.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 10 червня 2019 року близько 16:00 години ОСОБА_7 , із корисливих мотивів, перебуваючи біля Роздольнянської ЗОШ, що розташована за адресою: Каховський район, с. Роздольне, вул. Шкільна, умисно, вчинив напад з метою незаконного заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя та здоров`я неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилось у нанесенні ударів ногами та руками по голові та здавлювання шиї, чим заподіяв згідно висновку експерта СМЕ № 71НК від 23.07.2019 року, тілесні ушкодження у вигляді: 1) струс головного мозку, синець повік правого ока, синець правої тім`яної ділянки голови, садна та синці обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я; 2) синці шиї, відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого заволодів його золотою сережкою 985 проби вагою 1,5 г., вартістю 1652 , 16 грн., яка була у лівому вусі потерпілого.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він що він незаконно, не маючи на те спеціального дозволу, у невстановлений час та місці, придбав предмет зовні схожий на пістолет, який згідно висновку експерта № 237- БЗ від 03.07.2019 є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю - самозарядний пістолет «EKOL Firat Magnum» калібру 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_1 (виробництва Туреччини), переробленим саморобним способом (з видаленим незйомним захисним елементом в каналі ствола), який 10.06.2019 року під час складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, працівниками Каховського ВП ГУНП в Херсонській області, поблизу подвір`я АДРЕСА_1 , було вилучено у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України, як носіння та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Суд визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч1 ст. 263 КК України і виправдав його .
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині обвинувачення та призначення покарання за ч.1 ст. 187 КК України.
Ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 за ч.1 ст. 187 КК України виправдати. Кваліфікувати його дії за ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання відповідно до санкції вказаної статті КК України.
Вважає вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
Посилається на те, що з об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета заволодіння чужим майном.
На думку захисника, доказів того, що ОСОБА_7 скоїв розбійний напад досудовим розслідуванням та судом не здобуто, так як не доведено ні об`єктивної, ні суб`єктивної сторони.
Зазначає, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження потерпілий ОСОБА_10 надав пояснення про те, що 10.06.2019 року близько 17.00 год. в той час, як його зустрів ОСОБА_7 , останній висловлювався нецензурною лайкою та наніс потерпілому удар кулаком правої руки в обличчя з права, від чого він впав на землю спиною, а ОСОБА_7 наніс приблизно 5 ударів ліктем правої руки в обличчя, після чого почав душити його, після того як обвинувачений його відпустив, в ході розмови ОСОБА_7 показав сережку, яка була в його руці. Після того, як йому вдалося втекти з місця події, він почав шукати сережку, як вона зникла не відчув, дотику обвинуваченого до вуха під час нанесення ударів він також не відчував.
Адвокат звертає увагу, що відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 27.07.2019 року слідча дія проводилася у приміщенні Каховського ВП та фіксувалася за допомогою технічного засобу, одна на відеозаписі не видно понятих. В ході проведення експерименту потерпілий показав, що ОСОБА_7 лівою рукою зняв з лівого вуха сережку, після чого відпустив його.
Звертає увагу на протиріччя потерпілого у його первинних показах та під час проведення слідчого експерименту.
Посилаючись на положення ст. 240, ч.1 ст. 86 КПК України, з урахуванням вимог ст. 89 КПК України захисник просить визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 27.07.2019 року.
Суд не дав оцінку належну показам свідка ОСОБА_11 , про те, що від потерпілого стало відомо, що ОСОБА_7 його побив та вирвав у нього сережку та її викинув.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що не бачив на вусі ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, а сам потерпілий казав, що сережку він втратив.
Відповідно до висновку експерта №71 нк від 23.07.2019 року у потерпілого не було виявлено ушкоджень лівого вуха.
Стверджує, що товарознавча експертиза №2221-МТ від 22.07.2019 року проведена лише на підставі показів потерпілого, втім не було встановлено заклад, де придбавалося майно, у справі відсутні докази про те, що у ОСОБА_13 була золота сережка, слідчі дії по встановлення сережки не проведено.
На думку захисника, суд не надав належної оцінки зазначеним доказам, а в ході досудового розслідування не було встановлено будь-яких доказів знаходження у потерпілого на вусі слідків ушкодження.
З огляду на викладене, вважає, що до показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 необхідно віднестися критично.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На підставі ч.3 ст. 404 КПК України просить суд провести часткове слідство в суді апеляційної інстанції в ході якого: допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , допитати свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідити письмові докази, надані стороною обвинувачення:
1)протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочинів від 10.06.2019;
2)постанову про визнання та прилучення до провадження речового доказу від 10.06.2019;
3) ухвалу слідчого судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 18.06.2019 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно;
4)ухвалу судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21.06.2019 року, якою доручено проведення балістичної експертизи;
5)висновок експерта Херсонського НДЕКЦ МВС України №237-Б3 від 03.07.2019;
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання:
-за ч.1 ст. 187 КК України у виді 6 років позбавлення волі;
-за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз.
Не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 в частині висунутого обвинувачення за ч.1 ст. 187 КК України, вважає, що під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції мали місце невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, оскільки на думку прокурора, в матеріалах кримінального провадження наявний достатній обсяг доказів, які підтверджують викладені фактичні обставини справи, що у своїй сукупності задовольняють вимоги достатності та взаємозв`язку для винесення вироку щодо визнання винуватим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Крім того прокурор вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відтак, на переконання прокурора, вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Не погоджуючись із висновком суду про недопустимість протоколу затримання ОСОБА_7 від 10.06.2019 року, стверджує, що слідчим було дотримано вимоги ч.7 ст. 223 КПК України, так як перед проведенням особистого обшуку ОСОБА_7 , було залучено 2 понятих.
Посилається також і на те, що КПК, як захід забезпечення кримінального провадження передбачає затримання особи без ухвали слідчого судді, та з огляду на те, що вказаний захід передбачає проведення особистого обшуку особи, вважає висновок суду про недотримання вимог ст. 236 КПК України неспроможним та необґрунтованим.
Звертає увагу, що в протоколі затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 10.06.2019 року зазначено, що слідчим о 18.30 год. навпроти будинку АДРЕСА_1 , затримано ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що на нього вказували очевидці (потерпілий), як на особу, яка щойно вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 187 КК України.
В процесуальному документі також зазначено, що слідчий, керуючись ч.3 ст. 208 КПК України з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст. 223 КПК України (із залученням 2 понятих) і ст. 236 КПК України провів особистий обшук ОСОБА_7 в ході якого було вилучено предмет, ззовні схожий на пістолет.
Суд, мотивуючи порушення правоохоронцями вимог ст. 233 КПК України при проникненні до житла обвинуваченого, взяв за основу покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Втім, як слідує із реєстру матеріалів досудового розслідування, зазначені свідки під час досудового розслідування не допитувалися, та стороною захисту в порушення ч.6 ст. 290 КПК України не надано доступ до показів зазначених осіб, клопотання про їх допит до завершення досудового розслідування не заявлялися.
В ході судового розгляду, стороною захисту всупереч ч. 11,12 ст. 290 КПК України не здійснено дій, направлених на відкриття стороні обвинувачення під час судового розгляду додаткових матеріалів, а саме показів зазначених свідків, було заявлено клопотання про допит цих свідків, на що прокурором неодноразово зверталася увага.
Судом було прийнято необґрунтоване рішення про задоволення клопотання з приводу допиту свідків, внаслідок чого, на думку прокурора, мотивувальна частина вироку суду містить покази свідків, що ставить під сумнів об`єктивність вироку в цілому.
За твердженням прокурора, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України підтверджується доказами, переліченими в апеляційній скарзі , які достатні для винесення вироку щодо визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Не погоджується прокурор і з вироком суду в частині призначення покарання, свої вимоги мотивує тим, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі належним чином не врахував те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 296 КК України та йому було призначено покарання у виді 7 років 5 місяців позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, оскільки ОСОБА_7 знову вчинив злочини проти власності та громадської безпеки, за місцем проживання характеризується негативно, під час судового розгляду категорично не визнавав вину, що на думку сторони обвинувачення є способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Призначене судом покарання, вважає таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
На думку прокурора обвинуваченому слід призначити покарання за ч.1 ст. 187 ККК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, та з урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, визначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Під час апеляційного розгляду адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги сторони захисту, заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
Прокурор підтримав апеляційні вимоги прокурора, заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Потерпілий ОСОБА_10 та законний представник потерпілого ОСОБА_19 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не подавали.
Їх неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.
Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Однак зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.
На порушення вказаних вимог, суд у вироку формально перелічив докази, стисло виклавши їх зміст, проте ґрунтовну оцінку кожному із доказів з точки зору належності, допустимості, достатності, не вказав які обставини підтверджують чи спростовують покладені в основу вироку докази, не усунув суперечності у доказах, не навів мотивів чому він відхилив твердження обвинуваченого про відсутність у нього наміру на заволодіння майном потерпілого.
При цьому судом першої інстанції не висловлено категоричних суджень, які б в достатній мірі підтверджували або спростовували пред`явлене обвинувачення.
У ст. 91 ч. 1 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
У кримінальному провадженні за ст. 187 КК України, серед іншого підлягають доказуванню корисливий мотив, мета злочину, яка полягає у заволодіння майном потерпілої особи
Вбачається, що обвинувачений заперечував як наявність у нього корисливого мотиву так і сам факт заволодіння майном потерпілого, проте не спростовував факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.
Як видно, свідок ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_10 давали свідчення про те, що вірогідною причиною конфлікту між обвинуваченим та потерпілим було те, що потерпілий носив сережку, що викликало у обвинуваченого упевнення у його «нетрадиційній орієнтації».
Суд не навів у вироку суджень про те які дії обвинуваченого підтверджують, що він діяв з корисливого мотиву і вчинив напад з метою заволодіння майном. Жодного аналізу доводів обвинуваченого про те, що він діяв з умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, суд у вироку не надав.
Обставини вчинення злочину підлягали ретельній перевірці, що судом зроблено не було.
Суд у вироку не виклав мотивів, чому він надав перевагу одним доказам і відхилив інші.
Вирок суду не відповідає ст. 370, 374 КПК України, зокрема вимогам щодо вмотивованості своїх висновків.
Як видно із вироку, обґрунтовуючи висновок про невинуватість ОСОБА_7 суд послався, зокрема на показання свідків, в т.ч. і тих, які допитані за клопотанням сторони захисту та з яких суд встановив інші обставини, ніж ті, що доводилися стороною обвинувачення.
При цьому суд не перевірив чи дотрималася сторона захисту вимог ч.2,6,9,11 ст. 290 КПК України щодо відкриття доказів до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право бути готовими до проведення змагального процесу, мати заперечення на доводи іншої сторони, і відповідно чи є ці докази допустимі.
Прокурором, як видно заперечувався факт відкриття стороною захисту поданих нею доказів, суд у вироку жодних висновків з цього приводу не зробив.
Передчасною можна визнати і оцінку судом протоколу затримання. Суд допустив суперечності у своїх висновках щодо обставин затримання ОСОБА_7 та проведення його особистого обшуку, як затриманої особи. Пославшись на приписи ст. 223 КПК та необхідність отримати дозвіл слідчого судді на проведення обшуку, суд чітко не зазначив, які саме обставини та дії у цьому кримінальному провадженні потребували отримання такого дозволу.
Зміст вироку не відповідає вимогам ст. 374 КПК, висновки суду є суперечливими, передчасними зроблені без ретельного аналізу та оцінки доказів, допущені судом порушення процесуального закону відповідно до статей ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, ставлять під сумнів повноту встановлення судом першої інстанції обставин провадження, впливають на законність та обґрунтованість вироку в цілому, і відповідно до положень п. 1,3, ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки без усунення наведених вище істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів у визначених ст. 404 КПК України межах позбавлена можливості ухвалити своє рішення, як проте просять апелянти.
Під час апеляційного розгляду прокурор просив в нарадчій кімнаті критично оцінити докази, про їх безпосереднє дослідження апеляційним судом клопотання не заявляв.
Сторона захисту ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду, заявляючи вимогу про ухвалення апеляційним судом іншого рішення, також не просила повторно досліджувати докази.
Апеляційний суд за таких обставин позбавлений процесуальної можливості усунути неповноту судового розгляду та повторно дослідити докази, зважаючи на те, що апелянти ставлять під сумнів допустимість, достатність, достовірність покладених в основу вироку доказів.
Доводи сторін, які стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване.

За приписами ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції має містити рішення про запобіжні заходи.
Вироком, що оскаржується запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжений до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 04.08.2020 року.
Скасування вироку із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в силу ст. 331 КПК України викликає необхідність вирішити питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор подав письмове клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою на 60 днів.
Вирішуючи це питання колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 має репутацію особи, схильної до скоєння кримінальних правопорушень, обвинувачується у вчиненні двох епізодів злочинної діяльності, не має міцних соціальних зв`язків, що доводить продовження існування на цій стадії кримінального провадження ризиків, що стали підставою для застосування запобіжного заходу і більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.
За таких обставин, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів.
Апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. 404,405,407,409,412,415,419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 05 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжити на 60 днів, до 19.09.2020 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4