ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2020 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги та судового рішення суду першої інстанції.

Засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня 2020 року та вважає, що вона підлягає скасуванню.

Цією ухвалою, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07.03.2017 р. - відмовлено.

ЄУНСС №723/2771/16-к Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
КП №11-кп/822/422/20 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 537, 539 КПК України

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_6 , в своїй апеляційні скарзі вважає, що ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на законі.

Зазначає, що станом на 27 серпня 2020 року він відбув більше частини строку призначеного судом додаткового покарання, а тому, на його думку, він набув права на звернення до суду із таким клопотанням.

Вказує, що ні в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», ні будь-яка інша норма права не визначила виключну підсудність розгляду заяви про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами лише за місцем відбування основного покарання та одночасно. На день подачі даної заяви, він умовно-достроково звільнений від основної міри покарання і постійно проживає в с. Кам`яна Сторожинецького району, Чернівецької області, тому має право звернення до суду за місцем свого проживання та постановлення вироку.

Із аналізу частин 1, 2 ст. 81 КК України та ч.3 ст. 55 КК України вбачається, що у разі звільнення засудженого умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, строк додаткового покарання необхідно обчисляти з моменту фактичного звільнення від відбуття основного покарання, а не з дати закінчення строку покарання у виді позбавлення волі, визначеного вироком суду.

За таких обставин вважає, що суд обмежив його в процесуальному праві доступу до правосуддя, адже це право є одним із основних процесуальних прав для захисту, а саме поновленню в обмежених правах.

Обставини, з яких виходив суд першої інстанції.

Суб`єктом звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено тільки орган або установа виконання покарань, засуджений таким правом не наділений.

Звільнення від відбування додаткового покарання можливе тільки одночасно із звільненням від відбування основного покарання і окремо від основного покарання звільнення від додаткового виду покарання чинним законодавством не передбачено.

Питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання підлягало розгляду одночасно з розглядом питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, і воно було вирішене ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 19.12.2018 р., згідно якої йому було залишене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Оскільки, основне покарання за вироком суду від 07.03.2017 р., ОСОБА_6 не відбув повністю, його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання окремо від основного покарання не може бути задоволене.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Засуджений ОСОБА_6 та в його інтересах захисник ОСОБА_7 , підтримали апеляційну скаргу й наполягали на її задоволенні, просили рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, розглянути та задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання.

Прокурор, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 підтримав частково, просив рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції для розгляду по суті.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляції засудженого, думку учасників апеляційного провадження, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями кримінального процесуального кодексу.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, при відмові в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання суддя керувався тим, що суб`єктом звернення до суду з таким клопотанням визначено тільки орган або установу виконання покарань. На думку суду засуджений ОСОБА_6 таким правом не наділений. Крім того, вказав, що звільнення від відбування додаткового покарання можливе тільки одночасно із звільненням від відбування основного покарання, а окремо від основного покарання, звільнення від додаткового виду покарання чинним законодавством не передбачено.

Тобто, суд вказавши в своєму рішенні про те, що ОСОБА_6 не є суб`єктом, який має право на звернення до суду з таким клопотанням, відмовив у задоволенні клопотання не розглянувши його по суті. За таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дати оцінку заявленому засудженим ОСОБА_6 клопотанню та переглядає рішення суду першої інстанції за фактом прийнятого судом рішення та в межах поданої апеляційної скарги, відповідно до ст. 404 КПК України.

На думку колегії суддів вказане рішення суду першої інстанції суперечить нормам чинного законодавства, окрім цього судом не в повній мірі дотримано вимог кримінального закону з огляду на наступне.

Так, згідно ч.1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 55 КК України, при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.

Частино 1 ст. 81 КК України встановлено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Слід мати на увазі, що питання про повне або часткове звільнення від відбування додаткового покарання суд повинен вирішити не тільки тоді, коли про це зазначено у клопотанні (поданні) органу або установи виконання покарання, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого, а й за власною ініціативою (п.8 ППВСУ від 26 квітня 2002 р.). Якщо при умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування основного покарання суд не розглядав питання про звільнення від додаткового покарання, засуджений має право звернутися з клопотанням про таке звільнення без урахування строків, передбачених ч.6 ст. 539 КПК.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом порушено вимоги чинного законодавства, що обмежило ОСОБА_6 в доступі до правосуддя. Оскільки це є одним із основних процесуальних прав для захисту власних інтересів особи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а саме поновленню його права у зверненні з клопотанням про обмеження в правах.

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення щодо відмови в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання, суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути заяву ОСОБА_6 , постановити законне й обґрунтоване судове рішення, що відповідно до ст. 412 КПК України є підставою для скасування ухвали суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої скасуванню із призначенням нового розгляду по суті в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 серпня

2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 березня 2017 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3