УХВАЛА
Іменем України
30 листопада 2020 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000847 від 17.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, про тимчасовий доступ до речей і документів, -

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся з даним клопотанням, погодженим прокурором, у якому посилається на те, що ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000847 від 17.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

У провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві перебувають матеріали досудового розслідування № 0000847 від 17.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, розпочате на підставі листа Міністерства юстиції України № 4534/5.2.2/11-20 від 27.05.2020 про те, що рішенням ЄСПЛ у справі «Головко проти України» (далі Рішення) присуджено виплатити 10 000 євро заявнику, у зв`язку із порушенням державою Україна процесуального аспекту статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з непроведенням ефективного розслідування скарг заявника на жорстоке поводження.

Відповідно до стислого викладу Рішення встановлено, що у лютому 2003 року заявника було затримано за дрібне хуліганство і накладено стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк десять діб. Згідно з твердженнями заявника, протягом часу тримання під вартою він зазнав жорстокого поводження працівників міліції з метою отримання від нього зізнавальних показань у скоєнні непов`язаного з адміністративним арештом злочину. Після написання «явки з повинною» щодо заявника було порушено кримінальну справу та допитано як обвинуваченого. Заявник неодноразово скаржився прокурору на жорстоке поводження з ним працівників міліції, проводилося декілька судово-медичних експертиз, проте кожного разу прокурор відмовляв у порушенні кримінальної справи за цими скаргами. Заявник оскаржував відмови прокуратури до суду, але безрезультатно.
Крім того, як стверджував заявник, перший його захисник був нав`язаний йому слідчим вже після надання ним своїх первинних зізнавальних показань, і лише згодом він міг вибрати захисника на власний розсуд. З огляду на наявність різних процесуальних недоліків кримінальна справа щодо заявника поверталася декілька разів на додаткове розслідування, а вирок заявнику ухвалювався двічі.
До Європейського суду заявник скаржився за статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) на жорстоке поводження працівників міліції та непроведення розслідування у зв`язку з цим, а також за пунктом 1 та підпунктом «с» статті 6 Конвенції на несправедливий судовий розгляд його справи та відсутність доступу до захисника.
Щодо скарг заявника за статтею 3 Конвенції Європейський суд зазначив, що неодноразове повернення справи заявника на додаткове розслідування свідчило про серйозні недоліки проведення слідства на національному рівні, оскільки твердження заявника перевірялися національними органами лише шляхом проведення дослідчих перевірок без порушення повноцінного кримінального провадження, а слідча процедура, застосована у кримінальному провадженні заявника, не відповідала принципам ефективності з огляду на те, що слідчий міг здійснювати лише обмежений перелік процесуальних дій у рамках такої процедури, а потерпілий не мав офіційного статусу. Посилаючись на свою практику у справах щодо України, Європейський суд дійшов висновку про порушення процесуального аспекту статті 3 Конвенції.

Європейський суд не констатував порушення матеріального аспекту статті 3 Конвенції, оскільки у справі були відсутні прямі докази жорстокого поводження працівників міліції із заявником, а також відсутній причинно-наслідковий зв`язок між проблемами зі здоров`ям заявника та стверджуваним жорстоким поводженням.

Розглянувши скарги заявника за пунктом 1 та підпунктом «с» статті 6 Конвенції, Європейський суд звернув увагу, що право заявника на доступ до захисника було обмежено у зв`язку з відсутністю захисника під час першого допиту заявника та відтворення обстановки та обставин події, а також у зв`язку із затримкою доступу заявника до найнятого захисника. З огляду на те, що обставини, які могли б виправдати обмеження права заявника на правову допомогу були відсутні, а процесуальні недоліки, які виникли на стадії досудового слідства, не були виправлені під час розгляду справи судами, Європейський суд дійшов висновку про порушення пункту 1 та підпункту «с» статті 6 Конвенції.

Водночас, у п. 108 Рішення вказується, що Суд також зауважує, що ефективність і надійність первинної, а тому ключової судово-медичної експертизи від 06 лютого 2003 року було підірвано присутністю одного з працівників міліції, який нібито брав участь у жорстокому поводженні із заявником (див пункт 20).

Окрім цього, у п. 109 зазначено, що крім того, слід зазначити, що органи державної влади непереконливо пояснили, чому не можна було посилатися на висновок приватного медичного експерта, складеного за запитом заявника 29 травня 2004 року (див. пункти 34 та 50). Органи державної влади також проігнорували інший висновок експерта від 03 квітня 2007 року, складений ІНФОРМАЦІЯ_1 за клопотанням захисника заявника, який також принаймні частково підтвердив твердження заявника (див. пункти 45 і 46).

Встановлено, що постановою Верховного суду від 27.05.2020 у справі 1-1/07 заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 грудня 2007 року та ухвали Верховного Суду України від 10 липня 2008 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом задоволено. Вирок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14 грудня 2007 року та ухвалу Верховного Суду України від 10 липня 2008 року в частині засудження ОСОБА_4 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції.
Встановлено, що вищевказана справа на даний час розглядається ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи викладене, у сторони обвинувачення виникла необхідність у отриманні тимчасового доступу до матеріалів судової справи 1-1/07 з можливістю вилучення її копії, в тому числі в електронному вигляді, яка перебуває у володінні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У судове засідання слідчий не з`явився, направив заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав. У зв`язку з наявною загрозою розголошення відомостей досудового розслідування та знищення інформації, речей та документів відповідно до ч. 2 ст. 163 КПК України прохав здійснювати розгляд даного клопотання без виклику у судове засідання особи, яка володіє відповідною інформацією, речами та документами.

Відповідно до ч.2 ст.163 КПК України, якщо сторона кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням, доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза зміни або знищення речей і документів, клопотання може бути розглянуто слідчим суддею, судом без виклику особи, у володінні якої вони знаходяться.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Відповідно до ч. 7 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність в матеріалах клопотання достатніх даних, що дають підстави вважати, що вищевказані документи містять дані, що мають значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 163, 166, 309 КПК України,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на тимчасовий доступ до судової справи 1-1/07 з можливістю вилучення її копії, в тому числі в електронному вигляді, яка перебуває у володінні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Строк дії ухвали два місяці.

У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл про проведення обшуку згідно з положеннями КПК України з метою відшукування та вилучення зазначених документів.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду, передбачена відповідальність за ст.382 КК України.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Заперечення на дану ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1