Справа № 305/2050/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1556/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та «Ясінянського споживчого товариства» на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року,-
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,
захисника обвинуваченої та представника «Ясінянського споживчого товариства» адвоката ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 367 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на два роки та зі штрафом в розмірі двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить чотири тисячі двісті п`ятдесят гривень.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України та закрито кримінальне провадження № 0000809, внесене до ЄРДР 19 лютого 2016 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково.

Постановлено стягнути з Ясінянського споживчого товариства на користь ОСОБА_12 377 772 (триста сімдесят сім тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 91 копійку матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду голови правління Ясінянського споживчого товариства, розташованого по вул. Миру, № 19, в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, на яку була обрана 20.11.2008, на звітно-виборних зборах пайовиків цього товариства, будучи службовою особою, яка відповідно до пункту 35 Статуту товариства, затвердженого зборами його уповноважених і зареєстрованого державним реєстратором Рахівської районної державної адміністрації, як перша посадова особа споживчого товариства, представляє його у взаємовідносинах з юридичними і фізичними особами, одноосібно приймає рішення з поточних питань діяльності товариства, укладає договори (угоди), несе персональну відповідальність за економічну обґрунтованість і законність прийнятих рішень, за діяльність товариства, забезпечення, збереження товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та іншого майна, тобто особою, яка здійснює організаційно-господарські функції, у листопаді-грудні 2008 року, допустила службову недбалість, тобто неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам громадянки ОСОБА_10 у вигляді матеріальної шкоди в сумі 214984,04 грн. за наступних обставин.

Так, 11 листопада 2008 року за результатами участі та перемоги в аукціоні, мешканка смт. Ясіня Рахівського району ОСОБА_10 , за ціною 411 200 грн., придбала будівлю магазину "Взуття", площею 63 м2, що належала Ясінянському споживчому товариству та розташована по вул. Миру №15, в смт. Ясіня, який на момент проведення аукціону, відповідно до договору здачі в оренду основних засобів від 01 січня 2008 року, укладеного з головою правління товариства ОСОБА_8 орендувала приватний підприємець ОСОБА_13

16 грудня 2008 року ОСОБА_10 у повному обсязі сплатила грошові кошти за придбаний магазин, а 18 грудня 2008 року, в смт. Великий Бичків, Рахівського району, між нею та головою правління споживчого товариства ОСОБА_8 , укладено договір купівлі-продажу зазначеного магазину, який цього ж дня нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрований в державному реєстрі правочинів.

Водночас, ОСОБА_8 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки під час продажу магазину, через несумлінне ставлення до них, засвідчивши у вищезазначеному договорі купівлі-продажу, що прав на відчужувану будівлю на момент його укладення у третіх осіб немає, не повідомила ОСОБА_10 про укладення споживчим товариством з приватним підприємцем ОСОБА_13 договір оренди цього ж магазину, термін дії якого закінчувався 31 грудня 2008 року, а також своєчасно належним чином не повідомила останню про продаж об`єкту оренди, не вжила заходів до своєчасного звільнення ОСОБА_13 вказаного приміщення та до повернення орендованого магазину за актом його прийому-передачі.

Внаслідок таких діянь ОСОБА_8 , приватний підприємець ОСОБА_13 , 27 грудня 2008 року, при звільненні приміщення магазину демонтувала здійснені нею невід`ємні покращення придбаного ОСОБА_10 магазину, шляхом демонтування дверей, вікон, гіпсокартону, систем опалення та електроживлення, пошкодження облицювальної плитки, чим ОСОБА_10 завдано матеріальної шкоди, яка згідно висновку експертного дослідження № 199/11-15 від 05.11.2015 склала 214 984,04 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки у листопаді-грудні 2008 року через несумлінне ставлення до них, заподіяла ОСОБА_10 тяжкі наслідки, у вигляді матеріальної шкоди на загальну суму 214 984,04 грн., яка на той час у двісті п`ятдесят і більше разів перевищувала неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються доказами, здобутими та дослідженими під час судового розгляду, а ґрунтуються виключно на доказах сторони обвинувачення і потерпілої, що свідчить про однобічність та упередженість таких.
Зазначає, що оскаржуваний вирок не містить мотивів, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Окрім цього, на думку апелянта, рішення суду не містить і викладення обставин, які були б встановлені в ході судового розгляду, натомість такі, продубльовані з обвинувального акта.
Наголошує, що встановлюючи вину ОСОБА_8 , суд грубо порушив вимоги процесуального законодавства, оскільки обмежився перерахунком доказів, досліджених в ході судового слідства, не надавши оцінку у їх сукупності з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вважає, що суд призначаючи покарання ОСОБА_8 в межах санкції ч.2 ст. 367 КК України, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, крім цього, не обґрунтував застосування альтернативної міри покарання у вигляді штрафу.
Звертає увагу на те, що місцевий суд, визнаючи ОСОБА_8 винною у службовій недбалості, не дослідив (через відсутність у матеріалах кримінальної справи) посадову інструкцію останньої; не встановив чи є ОСОБА_8 суб`єктом вказано злочину і чи входили інкриміновані їй дії до кола її службових обов`язків.
На думку апелянта, звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, суд також порушив вимоги ст. 285 КПК України і не з`ясував думку обвинуваченої щодо закриття кримінального провадження з підстав звільнення її від кримінальної відповідальності, фактично проігнорувавши вимоги ОСОБА_8 в ході судового розгляду, відповідно до яких вона вину заперечувала та просила виправдати її від обвинувачення; не з`ясовано думку прокурора та потерпілої щодо закриття кримінального провадження.
Стверджує, що судом порушено таємницю нарадчої кімнати.
Просить скасувати вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та закрити кримінальне провадження №0000809 з тих же підстав.
В доповненнях до апеляційної скарги захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що звільняючи ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст. 74 КК України, місцевий суд здійснив невірне тлумачення норми закону, яке суперечить його точному змісту.
Також, звертає увагу на порушення судом першої інстанції таємниці наради суддів, оскільки суддя видалилась до нарадчої кімнати 15 червня 2018 року для ухвалення вироку, який проголосила 20 червня 2018 року. Разом з тим, згідно наказу в.о. голови Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_15 від 01.06.2018, суддя ОСОБА_1 з 18 червня 2018 року по 30 липня 2018 року перебувала у щорічній оплачуваній відпустці. Відповідна інформація внесена до Табелів обліку використання робочого часу суду за вказаний період.
Окрім цього акцентує на закритті місцевим судом неіснуючого кримінального провадження відносно обвинуваченої, так як оскаржуваним вироком закрито кримінальне провадження №0000809, внесене до ЄРДР 19 лютого 2016 року, разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України у кримінальному провадженні №0000809, внесеному до ЄРДР 02 серпня 2013 року, яке в порушення вимог ч.2 ст. 284 КПК України залишається не закритим.
Зазначає, що місцевим судом порушено норми матеріального права та допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Просить скасувати вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 02 серпня 2013 року за номером 0000809 відносно обвинуваченої.
В апеляційній скарзі представник «Ясінянського споживчого товариства» адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що між діями ОСОБА_8 та наслідками у вигляді майнової та моральної шкоди для потерпілої відсутній причинний зв`язок.
Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку допущено порушення норм матеріального і процесуального права.
Просить скасувати вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та закрити кримінальне провадження.
Також просить залишити без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 та скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, накладений ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 року на нерухоме майно, що належить «Ясінянському споживчому товариству».
В доповненнях до поданої в інтересах «Ясінянського споживчого товариства» апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 128 КПК України потерпілою ОСОБА_10 пред`явлено ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином у розмірі 492 286 грн. 04 коп.
Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року за клопотанням потерпілої, до участі у розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_8 в якості співвідповідача залучено «Ясінянське споживче товариство». Однак, звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів про надсилання копії позовної заяви з додатками залученому співвідповідачу.
Акцентує, що при вирішенні цивільного позову місцевий суд не зазначив, в якій частині рішення стосується відповідача ОСОБА_8 та в порушення ст. 128 КПК України прийняв до розгляду позовні вимоги потерпілої до «Ясінянського споживчого товариства» на стадії судового розгляду. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 до відповідача ОСОБА_8 залишений судом процесуально невирішеним.
Наголошує, що в порушення ст. 374 КПК України у вироку, суд першої інстанції не зазначив мотиви неврахування доказів того, що потерпіла ОСОБА_10 в 2011 році зверталася з цивільним позовом до «Ясінянського споживчого товариства». Рішення судів за цим позовом неодноразово долучалися стороною захисту до матеріалів кримінальної справи, однак такі залишилися поза увагою суду та жодної оцінки у вироку не отримали.
Вважає, що наявність рішення про відмову потерпілій ОСОБА_16 у задоволенні позовних вимог до «Ясінянського споживчого товариства» в порядку цивільного судочинства та часткове задоволення судом першої інстанції заявленого потерпілою аналогічного позову у кримінальному провадженні є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Покликається на те, що оскільки ОСОБА_8 вимога закону про укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу приміщення магазину «Взуття» виконана, а обов`язок передання цього об`єкту за актом прийому-передачі ані законом, ані нотаріально посвідченим договором не передбачений, то, відповідно, відсутній склад інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення, а відтак, відсутні підстави для задоволення цивільного позову потерпілої і такий слід залишити без розгляду.
Просить скасувати вирок Рахівського районного суду Закарапатської області від 20 червня 2018 року, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та закрити кримінальне провадження .
Також просить залишити без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, накладений ухвалою Рахівського районного суду від 11 жовтня 2017 року на нерухоме майно, що належить «Ясінянському споживчому товариству».
На вищезгадані апеляційні скарги представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні таких та залишити оскаржуваний вирок без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченої ОСОБА_8 та представника «Ясінянського споживчого товариства» адвоката ОСОБА_7 про підтримання апеляційних скарг з доповненнями, пояснення потерпілої ОСОБА_10 та виступ її представника адвоката ОСОБА_11 про заперечення апеляційних скарг та залишення вироку суду без зміни, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги, просить вирок скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд в суд першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку.
Так, відповідно до п.35 статуту Ясінянського споживчого товариства, ОСОБА_8 , як перша посадова особа споживчого товариства представляє його у взаємовідносинах з юридичними та фізичними особами, одноосібно приймає рішення з поточних питань діяльності товариства, укладає договори (угоди), несе персональну відповідальність за економічну обґрунтованість і законність прийнятих рішень, за діяльність товариства, забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та іншого майна, тобто особою, яка здійснює організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.
Відтак колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_8 , як голова споживчого товариства, виставивши на продаж нерухоме майно, яке перебувало на той час в оренді, зобов`язана була вжити заходів щодо повернення орендованого майна та передачі його покупцю, яким стала потерпіла ОСОБА_10 .
З матеріалів кримінального провадеження вбачається, що за результатами аукціону, Ясінянське споживче товариство, від імені якого діяла ОСОБА_8 уклало договір купівлі-продажу основних засобів з ОСОБА_16 , зокрема будівлі магазину "Взуття", загальна вартість реалізованих на аукціоні коштів становила 411 200 грн. та була сплачена останньою. Відповідно до п.5 цього договору, передача основних засобів у власність покупцеві здійснюється за актом приймання-передачі в 3-денний строк після надходження коштів на рахунок продавця в повній сумі, обумовленій цим договором.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що вищезазначене майно, яке відчужувалося на аукціоні, перебувало у придатному для використання стані та таким, що як зазначено в експертній оцінці, могло використовуватися за цільовим призначенням.
Разом з тим, як вірно було встановлено судом першої інстанції, обвинуваченою ОСОБА_8 не було вжито заходів щодо звільнення майна орендарем ОСОБА_13 та не передано таке у встановленому законом порядку новому власнику - ОСОБА_16 , чим останній завдано збитків, які суд правомірно стягнув на підставі наданих нею доказів.
Відтак, колегія суддів вважає, що судовий розгляд був проведений належним чином, з дотриманням вимог КПК України, а докази по справі зібрані у законний спосіб. Надавши перевагу одним доказам перед іншими, суд належним чином мотивував це у вироку.
Крім цього, на думку колегії суддів, оцінка доказів судом, у порівнянні з оцінкою їх стороною захисту, не може свідчити про неправильність такої чи упередженість суду, а тому надуманими є доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам справи.
Оскільки, ні в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої ОСОБА_8 , ні під час апеляційного розгляду, учасниками судового провадження клопотання про дослідження доказів заявлено не було, апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст. 367 КК України, за обставин, викладених органом досудового розслідування в обвинувальному акті, у відповідності до положень ч.1 ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, всупереч доводам апеляційних скарг, підставно визнав ОСОБА_8 винною в інкримінованому їй злочині, що цілком відповідає фактичним обставинам, встановлених судом і не спростованих під час апеляційного розгляду.
Також, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд підставно звільнив ОСОБА_8 від покарання за ч.2 ст. 367 КК України, призначеного у відповідності до положень ст. 65 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Що стосується вирішення цивільного позову, то колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями постанов Пленуму ВСУ.

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про його часткове задоволення, колегія суддів вважає таке законним і належно обґрунтованим у вироку суду, з покликанням на відповідні норми КПК, ЦК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що, на думку колегії суддів, за своїм розміром є достатньою компенсацією завданої матеріальної та моральної шкоди, відповідає вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченої.

Твердження апелянта про те, що висновки експертного дослідження №199/11-15 від 05 листопада 2015 року та №322/02-18 від 12 лютого 2018 року, суд повинен був визнати неналежними та недопустимими доказами, оскільки такі проведені за заявою потерпілої, а не прокурора чи слідчого з метою доведення матеріальних збитків, колегія суддів вважає безпідставними в силу ст. 22 КПК України. Відповідно до ч.1 цієї статті, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Таким чином, потерпіла реалізувала своє право на збирання доказів в підтвердження заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, оскільки експертна оцінка проведена ліцензованим експертом, а відтак, відсутні підстави для визнання цих доказів неналежними чи недопустимими.
Також, колегія суддів вважає, безпідставними твердження сторони захисту щодо порушення суддею таємниці нарадчої кімнати.
Так, відповідно до ч.2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно положень ст. 367 КПК України під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.

Твердження захисника про те, що суддя перебувала в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку під час відпустки (за рахунок своєї відпустки), не може свідчити про незаконність судового рішення.
У відповідності до ч.1 ст. 366 КПК України після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання.
Як вбачається з журналу судового засідання (т.2, а.с.248), суддя вийшла до нарадчої кімнати для ухвалення вироку 15 червня 2018 року, де перебувала по 20 червня 2018 року, а згідно з долученою захисником обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 копією відповіді в.о. керівника апарату Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_17 від 21 червня 2019 року №01-21/11/2019 на адвокатський запит, суддя ОСОБА_1 з 18 червня 2018 року по 30 липня 2018 року перебувала у щорічній оплачуваній відпустці на підставі наказу в.о. голови суду ОСОБА_15 від 01 червня 2018 року №105/02-05/18 і відповідна інформація внесена до Табеля обліку використання робочого часу Рахівського районного суду Закарпатської області.

Отже, суддя, відповідно до положень ст. 366 КПК України після останнього слова обвинуваченої ОСОБА_8 негайно вийшла до нарадчої кімнати, ще не будучи у відпустці та перебувала у нарадчій кімнаті, не порушуючи вимоги ст. 367 КПК України, а вийшовши із нарадчої кімнати, проголосила вирок і тільки після цього фактично пішла у відпустку, що, на думку колегії суддів не є істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої про закриття судом неіснуючого кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , внесеного до ЄРДР 19 лютого 2016 року за № 0000809, то колегія суддів вважає за необхідне виключити таке покликання з резолютивної частини вироку як помилково зазначене, виходячи з наступного.

Так, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку місцевий суд жодним чином не згадує про можливість чи необхідність закриття кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 та не наводить відповідних мотивів.
Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо закриття кримінального провадження у судовому засіданні не обговорювалось та не досліджувалось, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, не було жодних правових підстав приймати рішення з цього приводу.
Крім того, питання про закриття кримінального провадження вирішується лише ухвалою суду, однак, у даному випадку за наслідками судового розгляду суд постановив обвинувальний вирок, яким обвинувачену ОСОБА_8 було визнано винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, призначено покарання та звільнено від такого за строками давності.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 374 КПК України питання про закриття кримінального провадження відносно фізичної особи апріорі не може вирішуватись вироком суду, а тим більше у випадку визнання особи винуватою.

Отже, покликання у резолютивній частині оскаржуваного вироку про закриття кримінального провадження, слід вважати помилково зазначеним і таким, що не несе за собою жодного юридичного змісту, а відповідно і наслідків, а тому таке покликання підлягає виключенню із резолютивної частини вироку, що на думку колегії суддів, не впливає на суть ухваленого судового рішення та не погіршує становище обвинуваченої ОСОБА_8 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та «Ясінянського споживчого товариства» залишити без задоволення, а вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року відносно ОСОБА_8 без зміни.
Виключити з резолютивної частини вироку суду покликання на закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19 лютого 2016 року за № 0000809.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4