Справа № 953/257/21
н/п 1-кс/953/299/21
"08" січня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді- ОСОБА_1 ,
секретаря судовий засідань- ОСОБА_2 ,
прокурора- ОСОБА_3 ,
захисника- ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уразово, Валуйського району, Бєлгородської області, Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, який перебуває на території України на підставі посвідки на постійне проживання в Україні, офіційно на території України не працює, одруженого, який має на на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою без реєстрації: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч. 3 ст. 369 КК України, -
На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 №398-ОС від 11.09.2020 року капітана ОСОБА_7 призначено на посаду начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип Б), де він проходить військову службу по теперішній час.
Відповідно до Розділу 1 «Загальна частина» посадової інструкції ОСОБА_7 на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) є основним організатором роботи відділу, він особисто координує роботу заступників, інформує їх про отримані завдання та обстановку на ділянці кордону, а також вказує, які дані і до якого часу потрібно підготувати та які попередні розпорядження віддати підпорядкованим підрозділам. Він призначається на посаду і звільняється з посади в порядку визначеному в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009.
Відповідно до Розділу 2 «Завдання та обов`язки» цієї ж посадової інструкції, у своїй роботі начальник відділу зобов`язаний: знати ділянку відповідальності відділу прикордонної служби та особливості її охорони; організовувати охорону державного кордону на ділянці відділу; розглядати справи про адміністративні правопорушення, що належать до його компетенції, виносити постанови по них; організовувати протидію правопорушенням, які законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України; організовувати, здійснювати керівництво та особисто вести оперативно-розшукову роботу; виконувати обов`язки «уповноваженого» режимно-секретного органу прикордонного загону, забезпечувати охорону державної таємниці та дотримуватися режиму секретності відповідно до вимог нормативно-правових актів України у структурних підрозділах відділу; організовувати дотримання підлеглими вимог чинного законодавства щодо охорони державної таємниці, режиму секретності та охорони відомостей конфіденційного порядку, іншої інформації з обмеженим доступом; організовувати професійну підготовку особового складу, оцінювати його професійний рівень, готувати пропозиції щодо переміщення по службі підлеглих офіцерів та прапорщиків; організовувати профілактику правопорушень, які законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України та вживати заходів з попередження втягування особового складу до протиправної діяльності; перевіряти стан використання за призначенням озброєння, техніки та інших матеріально-технічних засобів, організовувати їх експлуатацію, збереження та обслуговування; організовувати роботу з місцевим населенням та роботу з громадськими формуваннями з охорони громадського порядку та державного кордону; знати ділові якості та морально-психологічний стан офіцерів, прапорщиків, сержантів відділу, постійно вести роботу з виховання і вдосконалення підготовки за спеціальністю; виховувати особовий склад відділу в дусі поваги до військової служби, бережливого ставлення до озброєння, техніки та майна, піклуватися про підлеглих; здійснювати добір кандидатів для військової служби за контрактом і кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, перевіряти правильність добору рядового, сержантського складу, складу прапорщиків для призначення на вакантні посади; виховувати у військовому колективі відвертість, взаємну довіру та повагу; виконувати інші обов`язки, визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами України, наказами регіонального управління, начальника прикордонного загону; брати участь у заходах прикордонно-представницької роботи; зустрічати та супроводжувати експертів та інших представників іноземних відомств по території підрозділів прикордонного загону, бути присутніми у службових приміщеннях співробітників упродовж часу їх перебування в цих приміщеннях та проводжати по вибутті з підрозділу; попередньо погоджувати маршрути руху експертів та інших представників іноземних відомств по території та ділянці підрозділів та інформувати про вимушені зміни; забезпечити складання заявок на отримання експертами для ознайомлення матеріальних носіїв інформації (документів, технічних засобів тощо) з грифом «Для службового користування» та на передачу експертам копій або витягів з цих матеріальних носіїв інформації; отримувати, на запити експертів, у співробітників прикордонного загону матеріальні носії інформації (документи, технічні засоби тощо), з грифом «Для службового користування», та повертати вказані матеріальні носії в день їх надання (згідно вимог наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 21.11.05 р. №863); надавати, на запити експертів, оригінали або копії (витяги) матеріальних носіїв несекретної інформації, тобто таких, що не мають грифу обмеження доступу, та оригінали або копії (витяги) матеріальних носіїв інформації (документів, технічних засобів тощо) з грифом «Для службового користування» для передачі їх експертам (згідно вимог наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 21.11.05 р. № 863); забезпечувати неухильне дотримання планів режиму секретності та заходів технічного захисту інформації.
Начальник відділу повинен: твердо знати і правильно застосовувати законодавство України з прикордонних питань; точно виконувати вимоги статутів, настанов і наказів, що регламентують організацію та здійснення охорони державного кордону; постійно знати обстановку і вчасно реагувати на її зміни; вести в установленому порядку оперативну роботу на ділянці відділу; знати та уміло застосовувати в охороні кордону озброєння, техніку, інженерні споруди, службових тварин; особисто брати участь у службі з охорони кордону; постійно удосконалювати свою фахову підготовку; забезпечувати захист конфіденційної інформації від несанкціонованого та неконтрольованого ознайомлення, модифікації, знищення, копіювання, поширення у єдиній інформаційній телекомунікаційній системі; контролювати дотримання інженерні споруди, службових тварин; особисто брати участь у службі з охорони кордону; постійно удосконалювати свою фахову підготовку; забезпечувати захист конфіденційної інформації від несанкціонованого та неконтрольованого ознайомлення, модифікації, знищення, копіювання, поширення у єдиній інформаційній телекомунікаційній системі; контролювати дотримання підлеглими заходів безпеки під час служби; у межах установлених чинним законодавством повноважень Державної прикордонної служби координувати діяльність територіальних органів та підрозділів, що здійснюють різні види контролю при перетинанні державного кордону України особами, транспортними засобами, вантажами та іншим майном або беруть участь у забезпеченні режиму державного кордону та прикордонного режиму.
Начальник відділу несе повну та одноособову відповідальність за охорону визначеної ділянки кордону, готовність відділу до дій, підготовку підлеглих йому структурних підрозділів відділу, правильне їх застосування та успішне виконання ними завдань з охорони державного кордону в установлений термін, збереження державної таємниці, проведення заходів по приведенню підрозділу у вищу ступінь бойової готовності, організацію оперативно-розшукової роботи на ділянці відділу, стан і збереження Озброєння та спецзасобів, боєприпасів, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і законність їх використання, а також за якість та повноту здійснення заходів професійної підготовки, морально-психологічний стан особового складу, дотримання особовим складом підрозділів законності, правопорядку та дисципліни, соціальний захист, збереження життя та здоров`я підлеглих; здійснювати контроль трудової дисципліни, виконання розпорядку дня персоналу, працівників за трудовим договором, який у визначений термін вдавати до фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби).
Відповідно до Розділу 3 «Завдання та обов`язки» цієї ж посадової інструкції, у своїй роботі начальник відділу має право: розглядати справи про адміністративні правопорушення, що належать до його компетенції, виносити постанови по них, застосовувати адміністративні стягнення відповідно до закону; вносити пропозиції начальнику прикордонного загону щодо удосконалення оперативно-службової діяльності відділу; контролювати оперативно-розшукову діяльність підпорядкованого оперативно-розшукового підрозділу на ділянці відповідальності відділу; встановлювати конфіденційне співробітництво з особами для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності та здійснювати роботу з ними; приймати рішення на реалізацію сигнальної інформації; готувати та подавати командуванню прикордонного загону звіти та інформаційно-аналітичні матеріали про результати оперативно-службової діяльності; готувати та направляти до управління прикордонного загону інформацію про виявлені факти протиправних дій працівників правоохоронних та інших органів для інформування їх керівництва; вести службове листування з органами місцевого самоврядування, іншими юридичними особами, територіальними органами правоохоронних органів та судами з питань, пов`язаних з охороною державного кордону; брати участь у нарадах та засіданнях підрозділів правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади в межах своєї компетенції; організовувати роботу посадових осіб відділу з питань оперативно-службової діяльності; затверджувати на підставі пропозицій начальників відділень інспекторів прикордонної служби списки військовослужбовців, допущених до виконання обов`язків старших прикордонних нарядів; у межах своєї компетенції організовувати та проводити координаційні наради з залученням представників правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади; працювати з матеріальними носіями секретної інформації зміст; користуватися дисциплінарною владою щодо підлеглих відповідно до ст. 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; працювати з матеріальними носіями секретної інформації, секретними документами та проектами секретних документів, які належать до компетенції, відділу та містять відомості, передбачені пунктами 4.6.1, 4.6.2 ЗВДТ2005.
Відповідно до Розділу 4 «Відповідальність» цієї ж посадової інструкції, у своїй роботі начальник відділу прикордонної служби несе відповідальність: згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України за неякісне або несвоєчасне виконання посадових завдань та обов`язків, бездіяльність або невиконання наданих йому прав, порушення норм поведінки та обмежень, пов`язаних із проходженням служби.
Відповідно до Примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
При цьому, начальник відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип Б) капітан ОСОБА_7 при виконанні службових завдань за своєю посадою постійно здійснює функції представника влади, у зв`язку з чим є службовою особою.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Відповідно Митного Кодексу України встановлені особливості пропуску, порядку та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами, за порушення яких встановлена відповідальність.
Слідчийй зазначає, що ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він 01.11.2020 близько 18:15 год., за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, маючи на меті переміщати цигарки та текстильну продукцію через Державний кордон України в обхід митного контролю, шляхом не виставлення прикордонних нарядів на охорону Державного кордону України в результаті чого утворюватимуться коридори, зустрівся з начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ОСОБА_7 поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який розташований в селі Вільхуватка, Великобурлуцького району, Харківської області. Під час зустрічі ОСОБА_5 достовірно знаючи, що ОСОБА_7 являється працівником Державної прикордонної служби України та знаходиться при виконанні службових обов`язків, а також усвідомлюючи, що до його повноважень та службових обов`язків входить організація охорони державного кордону на ввіреній ділянці, організація здійснення контролю при перетині державного кордону України особами, транспортними засобами, вантажами та іншим майном, а також координація діяльності територіальних органів та підрозділів Державної прикордонної служби, звернувся до останнього із пропозицією посприяти у здійсненні ним дій, щодо внесення змін у графік та роботу служби прикордонних нарядів, за грошову винагороду, в розмірі 10 доларів США за кожний переміщений ящик з цигарками через державний кордон України.
ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_5 , спрямованих на переміщення товарів через державний кордон України всупереч встановлено порядку переміщення громадянами товарів через митний кордон України, шляхом його підкупу, звернувся із заявою до правоохоронних органів. Далі ОСОБА_7 діяв з метою викриття злочинних дій ОСОБА_5 під контролем правоохоронних органів.
В подальшому 24.11.2020 в ході зустрічі з ОСОБА_7 , яка відбулась на території площі свободи в м. Харкові, ОСОБА_5 підтвердив зазначені вище наміри на надання неправомірної вигоди, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами та висловив пропозицію посприяти ОСОБА_7 у здійсненні дій, щодо переміщення з території Російської Федерації на територію України ящиків з цигарками за які останній отримуватиме винагороду, в розмірі 10 доларів США за кожний ящик з цигарками, шляхом внесення змін ОСОБА_7 у графік та роботу служби прикордонних нарядів.
У зв`язку з чим ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, тобто у наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення нею, в інтересах третіх осіб дій, з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Слідчий вказує, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, які долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 06.11.2020; протоколом огляду мобільного телефону «Neffos» від 06.11.2020; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 05.01.2021; протоколом огляду мобільного телефону «Neffos» від 05.01.2021; протоколом огляду мобільного телефону «Nokia» від 05.01.2021; протокол огляду від 06.01.2021; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 06.01.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 06.01.2021; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 07.01.2021; протоколом про результати проведення НСРД від 26.11.2020.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, наслідки, що наступили та дані щодо підозрюваного, а також те, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, слідчий вважає, що останній при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в подальшому може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на необґрунтованість повідомленої підозри, в частині кваліфікації дій підозрюваного за ч.3 ст. 369 КК України, а також на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторони захисту та сторони обвинувачення, дослідивши надані матеріали та докази, прийшов до наступного висновку.
06.01.2021 о 16 год. 50 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
07.01.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 07.01.2021 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, а саме у наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення нею, в інтересах третіх осіб дій, з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Згідно примітки 1 статті 364 КК України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Згідно примітки 3 ст. 368 КК України, службовими особами, які займають особливо відповідальне становище є особи, зазначені у пункту 1 примітки до ст.364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України "Про державну службу" належать до категорії «Б», судді, прокурори і слідчі, а також інші.
Відповідно до ст.6 Закону України « Про державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Слідчим суддею встановлено, що начальник відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 відноситься до категорії «Б» посад державної служби.
З приводу наданих стороною захисту заперечень стосовно того, що протоколи огляду мобільних телефонів є недопустимими доказами, а тому не можуть бути враховані слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що надані стороною захисту заперечення стосуються саме допустимості доказів та остаточної винуватості або невинуватості підозрюваного, що у певній мірі виходить за межі повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. З огляду на вказане, слідчий суддя розглядає надані заперечення саме, як позицію сторони захисту щодо невинуватості підозрюваного та відмову в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177КПК України.
Слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваним: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, наявність у підозрюваного паспорту громадянина Російської Федерації та для виїзду за кордон підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування, оскільки за наявності такого документу можливість безперешкодно покинути територію України є вищою, ніж за відсутності нього. Вказане дає підстави слідчому судді вважати про те, що в ході подальшого досудового розслідування або судового розгляду справи, розуміючи невідворотність покарання за скоєний злочин, підозрюваний може дійти висновку про доцільність переховування від органів досудового розслідування чи суду.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб , з якими підозрюваний мав на меті переміщувати цигарки та текстильну продукцію через Державний кордон України в обхід митного контролю, з метою не надання ними свідчень, зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.
Також слідчий суддя вважає не доведеним ризик, щодо вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_5 , оскільки підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, стороною обвинувачення не надано ніяких документів, які б підтверджували, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому; не надано показів свідків, щодо схильності останнього до протиправної поведінки.
Крім того, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, з конфіскацією майна або без такої, а також данні щодо особи підозрюваного, який раніше не судимий, є громадянином Російської Федерації, перебуває у шлюбі та має на утримані малолітню дитину, даних, які б підтверджували офіційне зареєстроване місце проживання, а також місце роботи на території України слідчому судді не надано.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що наявність малолітнього сина, позитивної характеристики троюрідного брата підозрюваного ОСОБА_10 , який був допитаний у якості свідка, на які посилається сторона захисту, з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , встановлених ризиків недостатньо для доведення того, що підозрюваний виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.
За таких підстав, а також те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, слідчий суддя вважає, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід обрати підозрюваному саме такий запобіжний захід, про який прохає прокурор. Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.
У клопотанні слідчий просить застосувати до підозрюваного заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.
Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення у випадку неявки підозрюваного до суду достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 діб до 06.03.2021 включно.
У разі внесення застави у визначеному слідчим суддею розмірі вважається, що до підозрюваного обрано запобіжний захід у виді застави.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу протягом дії ухвали.
У випадку внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки:
-прибувати до слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, та прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, на першу вимогу;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- -здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.
Роз`яснити підозрюваному, що у випадку внесення застави, оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУДСА України коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Роз`яснити заставодавцю, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, максимальне покарання за яке передбачене законом у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.
Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку, належно повідомленого підозрюваного, обвинуваченого, до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю, та суд про причини неявки підозрюваного, обвинуваченого.
Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду.
Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Зобов`язати старшого слідчого СВ ВСП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про взяття під варту останнього.
Встановити строк дії ухвали до 06.03.2021 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1