УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001212 від 19.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
У провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001212 від 19.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України за фактом незаконного умисного пошкодження пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення невстановленими особами, що розташована на території Приморського району м. Одеси, процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською обласною прокуратурою.
Так, на адресу СУ ГУНП в Одеській області надійшли матеріали з Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР відповідно до яких встановлено, що 23.09.2020 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради із залученням представників Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини Одеської міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та голови правління ОСББ «Домум Міам» проведено комісійне обстеження об`єкту нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 , право власності на яку, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано за ОСОБА_5 . Оглядом зафіксовано, що ОСОБА_5 виконуються будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2 шляхом надбудови додаткового поверху із зайняття горищного приміщення загального користування, чим збільшено загальну площу квартири.
У свою чергу, згідно з даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація щодо реєстрації або видачі дозвільних документів на проведення будівельних робіт з реконструкції кв. АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка культурної спадщини об`єкт культурної спадщини, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Разом з цим встановлено, що буд. АДРЕСА_3 є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення з охоронним номером 222-Од, у зв`язку з чим в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.
На підставі вищевикладеного, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, а саме об`єкту нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 185 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), з метою запобігання його подальшого використання, проведення на у вказаному об`єкті будівельних робіт у супереч установленого законом порядку, а також збереження культурної цінності пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення у вигляді будинку АДРЕСА_3 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на об`єкт нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 .
Отже, наявні підстави вважати, що об`єкт нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 185 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) є предметом злочину, з метою запобігання його подальшого використання, проведення на у вказаному об`єкті будівельних робіт у супереч установленого законом порядку, а також збереження культурної цінності пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення у вигляді будинку АДРЕСА_3 , виникла необхідність у накладені арешту на вищевказане майно.
2. Позиції учасників в судовому засіданні при розгляді клопотання.
Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.
Згідно вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, за клопотанням сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна, з метою забезпечення арешту майна, в цілях запобігання його відчуження.
3. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є об`єктом кримінально протиправних дій, зокрема, як вбачається з матеріалів клопотання, встановлено, що за вказаною адресою виконуються будівельні роботи з реконструкції квартири, шляхом надбудови додаткового поверху із зайняття горищного приміщення загального користування, чи збільшено загальну площу квартири, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Як вбачається з постанови про визнання речовими доказами від 22.10.2020 року, об`єкт нерухомого майна визнаний речовим доказом в рамках кримінального провадження №0001212 від 19.10.2020 року.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, та з метою проведення необхідних слідчих дій з вказаним майном.

3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям речових доказів.
При цьому, оскільки квартираАДРЕСА_1 є об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя вважає, що існує ризик її можливого відчуження, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначене у клопотанні нерухоме майно.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
4.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
Також, враховуючи те, що існує ризик відчуження або зміни нерухомого майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону проведення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також заборону на проведення будь-яких підготовчих та/або будівельних робіт у вищевказаному об`єкті нерухомості, з метою запобігання вищевказаному ризику.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001212 від 19.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на об`єкт нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 185 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , із забороною на відчуження вказаного об`єкту нерухомості, проведення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також заборону на проведення будь-яких підготовчих та/або будівельних робіт у вищевказаному об`єкті нерухомості.

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 ..

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1