Справа № 216/2023/17
провадження 1-кп/216/53/21
УХВАЛА
іменем України

22 січня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002729 від 13.09.2015 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, перебуває у зареєстрованому шлюбі - на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює майстром прирізки скла у ФОП « ОСОБА_7 », зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

28 грудня 2020 року до суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття справи на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні, в ході розгляду кримінального провадження, обвинувачений наполягав на задоволенні його заяви.

Потерпілий заперечував щодо задоволення заяви обвинуваченого та закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор проти задоволення заяви не заперечувала.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження в ході досудового розслідування було встановлено наступне.

12 вересня 2015 року у вечірній час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибув на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де влізши на стовбур горіхового дерева, що росло на подвір`ї даного будинку, почав палицею збивати на землю горіх, з метою його подальшого збирання та використання у власних потребах. В цей же час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спостерігаючи за діями ОСОБА_4 з вікна власної квартири АДРЕСА_3 , будучи невдоволеним зазначеним фактом, вийшов зі свого помешкання на подвір`я будинку, та зажадав від ОСОБА_8 злізти з дерева та припинити подальше збирання горіха. На даному побутовому ґрунті, між раніше незнайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбулася сварка. Під час сварки у ОСОБА_4 склалася гостра неприязнь до ОСОБА_5 та раптово виник умисел на спричинення тому тілесних ушкоджень, за вказаних мотивів. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 який знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , та діючи з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні, приблизно о 19.30 годин 12.09.2015, умисно завдав потерпілому ОСОБА_5 , який стояв звернутим до нього обличчям не менше 4 ударів обома кулаками в ділянку обличчя та голови та не менше 4 ударів в передню і задню ділянки грудної клітини. Після отриманих ударів в голову, потерпілий ОСОБА_5 присів прикриваючи голову руками, а ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії направленні на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, тут же, умисно наніс останньому - обома взутими ногами не менше 3 ударів в ділянки голови, тулубу та верхніх кінцівок.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 було спричинено фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді:

- синців правого плеча та грудної клітини з обох сторін; саден обличчя, спини праворуч;

- закритої травми грудної клітини, перелому 6 ребра ліворуч.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №2088 від 07.10.2015, виявлені у потерпілого ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, перелому 6 ребра ліворуч, за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більш ніж 21 добу.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками: умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав.

Одночасно з цим, пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч. 4 ст. 286 КПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а згідно з частиною четвертою цієї ж статті Кримінального кодексу України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Частиною 3 статті 288 КПК встановлено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Між тим, визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 12 грудня 2018 року, у справі №462/7282/14-к.

Виходячи з викладеного, суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, який було вчинено 12.09.2015, не ухилявся від слідства та суду, не вчинив нового злочину та надав згоду на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Разом з цим, в рамках цього кримінального провадження 16.05.2017 потерпілий ОСОБА_5 звернувся до обвинуваченого з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, в якому просив стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 348,02 грн та моральну шкоду 50 000,00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи і докази, здобуті у даній справі в частині цивільного позову, дійшов висновку про залишення цивільного позову без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129 КПК України, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.»

Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду, з роз`ясненням цивільному позивачу права вирішення його в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 49, ст. 122 ч. 1 КК України, ст.ст. 122, 129, 286, 288, 326, 393, 395, 532, 533 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0002729 від 13.09.2015, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрити.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,- залишити без розгляду.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Ухвалу постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1