ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1437/20 Справа № 183/5019/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
третьої особи, щодо майна
якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6
представника третьої особи, щодо майна
якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000871,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року накладено арешт на майно, яке було вилучене 23 вересня 2020 року в ході проведення обшуку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 : мобільний телефон «Samsung» в чохлі чорного кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 з сім-картками, які мають номери: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; мобільний телефон «Nomi», imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 з сім-картками, які мають номери: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , що належать ОСОБА_6 з забороною розпорядження, відчуження або користування мобільними телефонами.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що мобільні телефони з сім-картами, які постановою слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області від 23 вересня 2020 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення збереження речового доказу.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить частково скасувати ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2020 року про арешт майна, виключивши вимогу про заборону користування мобільними телефонами та сім-картами. Ухвалити нове рішення яким частково задовольнити клопотання про арешт майна, відмовивши в задоволенні вимоги про заборону на користування майном та зобов`язати слідчого СВ Новомосковського відділу поліції ГУ Дніпропетровській області ОСОБА_8 передати вказане майно під охоронну розписку ОСОБА_6 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обшук було проведено 21.09.2020 року, закінчено 21.09.2020 року приблизно о 16 год., а відтак клопотання про арешт майна мало б бути подане не пізніше 16 год. 23.09.2020 р., а відсутні докази того, що дане клопотання було подане протягом встановленого строку. Вважає, що в даному випадку було б достатньо заборони на розпорядження та відчуження телефонами та сім-картами, залишивши йому можливість користування.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Однак зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання та слідчий суддя, який розглядав зазначене клопотання, не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.
Так, із клопотання слідчого вбачається, що він як на підставу для накладення арешту на майно, посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України та зазначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, знищення, їх збирання та подальшого відчуження особами, що вчинили вказаний злочин та на теперішній час не встановлені, на час розслідування, на зазначене майно слід накласти арешт, який полягає у забороні будь-кому розпоряджатися будь-яким чином вказаним майном та використовувати його, втім, клопотання слідчого не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, не містить посилань і на заявлений у ньому цивільний позов.
Крім того, до клопотання також мають бути додані оригінали та копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У даному ж випадку в клопотанні слідчого відсутні вказані вище документи, що мають значення для вирішення клопотання. Крім того, у ньому не наведено достатніх аргументів з приводу необхідності застосування саме таких заходів забезпечення кримінального провадження щодо вилученого майна.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Наразі ж слідчий суддя, як і сам слідчий не взяли до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з викладеного та враховуючи те, що при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна слідчим та слідчим суддею були порушені зазначені вище норми кримінального процесуального закону, колегія суддів, з огляду на вимоги ст.370 КПК України, ч. 3 ст. 407 КПК України вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000871 - скасуванню, з постановленням на підставі п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України апеляційним судом нової ухвали, якою клопотання слідчого про арешт майна від 24 вересня 2020 року слід повернути прокурору з метою усунення недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, протягом 72 годин з моменту отримання ухвали.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000871 - скасувати.
Клопотання слідчого Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000871 - повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 години з дня отримання ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4