ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8095/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/818/321/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем -ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Харківського обласного суду від 21 червня 2001 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст.142 ч.2, ст. 101 ч.1, ст.93 п.п. «ж», «з», «і», ст. 100, ст.ст. 17, 93 п.п. «ж», «з», ст. 42 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 15 січня 2002 року вирок суду залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, зарахування відбутого строку покарання до строку покарання у виді позбавлення волі на певний строк. В обґрунтування посилався на те, що 12 березня 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Петухов проти України № 2», яким визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання є порушенням ст. 3 Конвенції.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в повному обсязі; привести призначене йому покарання у виді довічного ув`язнення у відповідність з максимальною мірою покарання нового закону про кримінальну відповідальність, який набув чинності з моменту ухвалення Європейським судом з прав людини рішення у справі «Петухов проти України № 2», тобто до 15 років позбавлення волі; зарахувати відбутий строк до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції порушив його права, передбачені ст.28 Конституції України та ст.3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод і безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання.

В доповненнях до апеляційної скарги зазначив, що 12.03.2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Петухов проти України № 2», яким визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання є порушенням ст. 3 Конвенції.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини в Україні", суди мають застосувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини разом із Європейською конвенцією складає джерело міжнародного права. Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. Згідно до ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, норми міжнародного права мають вищу юридичну силу, ніж національне законодавство, а країни не можуть посилатись у невиконанні міжнародних договорів на норми національного права.
Зазначає, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні та в ієрархії нормативних актів знаходиться вище всіх за юридичною силою, крім Конституції України. А тому, не дивлячись на те, що Кримінальний кодекс України визначив такий вид покарання, як довічне позбавлення волі, його застосування суперечить нормам акту вищої юридичної сили - рішенню Європейського суду з прав людини у справі "Пєтухов проти України №2".
Згідно зі ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється осіб які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
Таким чином, призначене йому покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги засудженого, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Харківського обласного суду від 21 червня 2001 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст.142 ч.2, ст. 101 ч.1, ст.93 п.п. «ж», «з», «і», ст. 100, ст.ст. 17, 93 п.п. «ж», «з», ст.42 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Згідно до п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до вимог ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Згідно роз`яснень, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Як вбачається зі змісту положення ч.1 ст. 82 КК України законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Згідно до п.3 ч.4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
При цьому, покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст.64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Поряд з цим, в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду вироків з визначенням покарання у виді довічного позбавлення волі, на теперішній час в України існує лише інститут Президентського помилування, передбачений ст.87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, внаслідок відсутності законодавчого механізму перегляду довічних вироків.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: