ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/281/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 29 вересня 2020 р. матеріали за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 11 вересня 2020 р.,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту по місцю реєстрації АДРЕСА_1 з покладенням на нього відповідних обовязків.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 659 100 гривень.

Зокрема зазначає, що слідчим суддею не надано оцінки доказам, які вказують на системність вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також, з метою приховування слідів злочинної діяльності, його можливість впливу на осіб, яким він спільно з іншими учасниками групи збував підроблені документи.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в провадженні слідчого управління ГУНП в Тернопільській обл. перебувають матеріали кримінального провадження за №0000017 від 24 січня 2020 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на особисте збагачення внаслідок виготовлення, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту громадянам України незаконно виготовлених голографічних захисних елементів, які містяться на ІД-картках громадян країн Європейського Союзу.

Переслідуючи мету збагачення, шляхом виготовлення з метою збуту та збут незаконно одержаних голографічних захисних елементів, ОСОБА_7 вступив в злочинну змову із ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, маючи на меті отримати частину прибутку, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 отримав замовлення від ОСОБА_9 , який, будучи фізичною особою-підприємцем, займається працевлаштуванням осіб в країнах Європейського Союзу, на виготовлення підробленого офіційного документа - ІД-картки громадянина Болгарії. Так, на виконання попередньої домовленості із ОСОБА_9 , за допомогою спеціального обладнання, зокрема, комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках виготовив та роздрукував ІД-картку громадянина Республіки Болгарія, видану на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа наніс голографічний захисний елемент, який зберігав за місцем власного проживання, що за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому, 08.04.2020 о 13:38 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні відділення ТОВ «Нова Пошта» №4, що в м. Білгород-Дністровський Одеської області, здійснив пересилання голографічного захисного елемента, який міститься на підробленій ІД-картці громадянина Болгарії. ОСОБА_9 , отримавши ІД-картку громадянина Республіки Болгарія, видану на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 із голографічним захисним елементом, яку переслав йому ОСОБА_7 , збув дану картку невстановленій слідством особі, за що отримав грошових коштів, частину з яких в подальшому надав ОСОБА_7 .

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на зберігання незаконно виготовлених голографічних захисних елементів, які останній зберігав з метою їх подальшого нанесення на підроблені офіційні документи, які виготовляв з метою подальшого збуту громадянам України, які мають намір працевлаштування закордоном в країнах Європейського Союзу.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, у невстановлений слідством спосіб, переслідуючи мету збагачення, не будучи при цьому суб`єктом господарювання та представником органу ліцензування, придбав голографічні захисні елементи, які в подальшому протягом тривалого часу незаконно зберігав за місцем власного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою їх подальшого збуту.

10 вересня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України.

Слідчий вважає, що на даний час виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, із врахуванням особи підозрюваного, зокрема того, що він раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, хворіє, має постійне місце проживання та реєстрації, прийшов до висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки, на його думку, саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обовязків та попередить вчинення ним дій, передбачених ст.177 КПК України.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Разом з тим, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя, чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд правильно виходив з того, що матеріали клопотання містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованого кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак не містять переконливого обгрунтування, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини слід зазначити, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя, виходячи із норм Глави 18 КПК України, згідно якої питання щодо застосування запобіжних заходів належить до виняткової компетенції слідчого судді, правомірно відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 та прийшов до правильного висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на цілодобовий період з покладенням на нього відповідних обовязків.

З огляду на викладене, слідчим суддею при розгляді клопотання повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в апеляційній скарзі підстави, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не є безумовно визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною ОСОБА_11 залишати житло по місцю своєї реєстрації цілодобово та із покладенням на нього відповідних обов"язків, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді