Провадження № 11-кп/4808/297/20
Категорія ст. 121 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003633 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 07 травня 2020 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано Франківськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає призначене судом першої інстанції покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому належним чином не врахував те, що вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, його молодий вік, незадовільний стан здоровя, та те, що на утриманні перебувають двоє батьків похилого віку.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 07.05.2020 року змінити, та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання за ст. 121 ч.1 КК України 4 роки позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, та призначено йому покарання позбавлення волі на строк п`ять років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вказано обчислювати з часу фактичного затримання 29 жовтня 2019 року. Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 29.10.2019 року до дня набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 у користь ОСОБА_11 10000 грн (десять тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави - 4396 грн 28 коп процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз №СЕ-19/109/10-393ХЗ/19 від 06.12.2019; №СЕ-19/109/14-713Д/19 від 04.12.2019; №СЕ-19/109/14-712Д/19 від 04.12.2019.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

28 жовтня 2019 року близько 22 год. ОСОБА_8 прийшов за місцем проживання потерпілого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою розпивання алкогольних напоїв.

В ніч з 28.10.2019 на 29.10.2019 під час розпивання алкогольних напоїв у приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_3 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_11 . ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, діючи умисно, взяв предмет, ззовні схожий на ніж, який згідно висновку експерта №СЕ-19/109/10-393ХЗ/19 від 06.12.2019 відноситься до ножа господарсько-побутового призначення, та завдав потерпілому ОСОБА_11 вказаним ножем один удар в ділянку верхньої третини лівого плеча, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на зовнішній поверхні у верхній третині лівого плеча, які згідно висновку експерта №122 від 16.12.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свої неправомірні дії щодо потерпілого ОСОБА_11 , діючи умисно, наніс ножем потерпілому ОСОБА_11 два удари в ділянку грудної клітки зліва та один удар у верхню третину бокової поверхні шиї зліва, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих колото-різаних ран на грудній клітці зліва, рани у верхній третині на боковій поверхні шиї зліва, які згідно висновку експерта № 122 від 16.12.2019 року відносяться до легких тілесних ушкоджень як таких, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Надалі ОСОБА_8 , не припиняючи свої дії щодо потерпілого ОСОБА_11 , діючи умисно, наніс ножем один удар в ділянку живота, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани на передній поверхні живота з ушкодженням тонкої кишки, дистального відділу стовбура верхньої брижової артерії та гематомою в ділянці кореня брижі, що викликало необхідність у проведенні операції (герніотомії, резекції 40 см тонкої кишки), які згідно висновку експерта № 122 від 16.12.2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як таких, які є небезпечні для життя в момент спричинення.

Після вчинення неправомірних дій ОСОБА_8 покинув місце події, однак був затриманий працівниками Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, а потерпілого ОСОБА_11 каретою швидкої медичної допомоги доставлено до Івано-Франківської центральної міської клінічної лікарні, що по вул. Гетьмана Мазепи, 114 в м. Івано-Франківську, де йому надано медичну допомогу.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає її безпідставною;

- представник потерпілого ОСОБА_10 з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 покладається на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції, відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 06 лютого 2020 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів, не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 121 ч.1 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Тому на думку колегії суддів, доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та дані про особу винного, є безпідставними, оскільки всі переліченні стороною захисту в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди, що підтверджується розпискою потерпілого ОСОБА_11 від 21.02.2020 року.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, судом першої інстанції враховано дані про особу винного, зокрема його вік, те, що обвинувачений згідно ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно не працює, неодружений, на диспансерному обліку лікарів нарколога та психіатра КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» та КНП «ПНЦ ІФ ОР» не перебуває (а.с.108-109); відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №677/05 та виписки №11/475 від 17.05.2005 ОСОБА_8 у період з 22.03.2005 до 04.05.2005 знаходився на лікуванні в Івано-Франківській державній обласній психіатричній лікарні №1 з діагнозом: «Органічні розлади особистості внаслідок перенесеної важкої черепно-мозкової травми у формі вираженого психопатоподібного синдрому з когнітивними змінами» та згідно висновку судово-психіатричного експерта №57/2020 від 12.03.2020 психічними розладами, в тому числі і тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, виявляє ознаки легко вираженого органічного розладу особистості з алкоголізацією, на період інкримінованого злочину перебував у стані та перебуває на даний час, при якому здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Як вбачається з досудової доповіді про обвинуваченого, обвинувачений ОСОБА_8 позитивних планів на майбутнє немає, та з слів останнього хоче відбути покарання та вийти на волю, що в свою чергу свідчить про те, що обвинувачений не готовий до зміни способу життя. За результатами оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення в обвинуваченого ОСОБА_8 високий рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження його волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с.83-87).

З огляду на вказані обставини та наведені доводи сторони захисту, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України .

Крім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, як необґрунтовану, оскільки доводи даної апеляційної скарги повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 07 травня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5