Справа № 127/9533/17
Провадження №11-кп/801/922/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004967 від 29.06.2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрик Літинського району Вінницької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 12.03.2015 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік та 6 місяців, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.313, ч.1 ст.311 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 311 КК України. Прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою мотивуючи тим, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшилися, запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано правильно, підстав для його зміни скасування не вбачається. Прокурор просив врахувати, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, а тому на переконання прокурора, обвинувачений може переховуватись від суду, з метою уникнення покарання. Прокурор зазначив, що обвинувачений перебуваючи на волі може продовжувати вчиняти нові злочини, оскільки він не був працевлаштований до затримання. Крім того, на переконання прокурора, обвинувачений може впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні з метою зміни їх показів, наданих під час досудового розслідування. Також, прокурор вважає, що обвинувачений може іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Ухвалою Вінницького міського суду від 08 липня 2020 року клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому задоволено. Продовжено запобіжний захід, обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів з 08.07.2020 до 05.09.2020 включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2020 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем своєї реєстрації (та проживання до затримання).
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зазначена ухвала є незаконною та безпідставною. Так як прокурором в судовому засіданні не було наведено жодних доказів продовження існування ризиків та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Суд переконуючи, що у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 буде вчиняти нові злочини, не врахував, що при такому тривалому і необґрунтованому тримані під вартою, особа втратить будь-яку роботу. Ні суд, ні прокурор нічим не обґрунтовують щодо існування ризику впливу на свідків, які не допитані в судовому засіданні. Також за відсутності обґрунтованого клопотання прокурора, суд, розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, не може взяти на себе функції сторони обвинувачення. Зазначив, що місцевий суд під час розгляду питання про запобіжний захід не пересвідчився в недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, не врахував обставин згідно ст.178 КПК України для прийняття рішення щодо виду запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не просив суд забезпечити особисту участь свого підзахисного у розгляді апеляційної скарги. Також апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_8 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак, не виявив бажання брати особисту участь у розгляді скарги, адвокат та прокурор за таких підстав не заперечили проти розгляду апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого, а тому судовий розгляд відбувся у його відсутність, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, захисника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений до затримання не був офіційно працевлаштований, а згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у незаконному виготовленні, зберіганні психотропних речовин з метою збуту, тому на переконання суду, у разі зміни запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою, обвинувачений може вчиняти нові злочини.
Також судом було враховано положення статті 178 КПК України, та розглянуто можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме те, що обвинувачений має сім`ю - матір та постійне місце проживання, а також було прийнято до уваги відсутність у ОСОБА_8 постійного офіційного місця роботи до затримання.
На переконання суду першої інстанції, вказані обставини у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на інший не пов`язаний з позбавленням волі, збільшують ризик переховування останнім від суду. Встановлено, що ризик переховування від суду не перестав існувати і даний час, з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кількох злочинів, серед яких і у вчинені умисного тяжкого злочину, за які, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Крім того, судом було враховано наявність інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. На переконання суду першої інстанції, у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який існує ризик, що обвинувачений зможе незаконно впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні з метою їх подальшої зміни показів, а саме: свідка ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Також існує ризик, у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, ОСОБА_8 може перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.
За таких обставин у їх сукупності, на переконання колегії суддів першої інстанції, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Також судом першої інстанції було враховано ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08.04.2020, якою апеляційну скаргу подану захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2020 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишено без задоволення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.313, ч.1 ст.311 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до тяжких та нетяжким злочином.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його незаконного утримання під вартою тривалий час та втрати будь-якої ним роботи не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги та в судовому засіданні апеляційного суду не доведено. Оскільки, як було встановлено в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 до затримання працевлаштований не був.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги адвоката щодо можливості застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення. Оскільки наявність певних соціальних зв`язків, зокрема зареєстроване постійне місце проживання на території Вінницької області, не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначене не має такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також даними про особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення аналогічного злочину, за який його суд на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказують на обґрунтованість продовження застосованого до обвинуваченого саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладені в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.313, ч.1 ст.311 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4