03.09.2020
Справа № 720/1447/20
Провадження № 1-кс/720/189/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Новоселиця

Слідчий суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000044 від 26 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Дізнавач звернувся до суду із погодженим з прокурором клопотанням про накладення арешту на майно.
Посилається на те що, 29.01.2020 року приблизно о 07:56 год. під час проведення обшуку на території господарства за адресою АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_4 було виявлено та вилучено телефон марки «Iphone SE model A1662» імей: НОМЕР_1 в якому знаходиться сім карта «Водафон» із маркуваннями « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_4 .
З метою не допущення приховування, знищення, псування та відчудження вилученого мобільного телефону на якому знаходиться важлива інформація яка має важливе значеня для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та у відповідності до ст. 98 КПК Україн, визначено речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому виникла необхідність в накладенні арешту на нього.

Дізнавач в судове засідання не з`явився. Разом з тим до початку розгляду справи надав заяву відповідно до якої клопотання підтримує та просить розглянути його без його участі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Частина 2 ст. 131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому законом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У такому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, 26.08.2020 року до ЄРДР внесено відомості № 0000044 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України.

Також встановлено, що 29.01.2020 року приблизно о 07:56 год. під час проведення обшуку на території господарства за адресою АДРЕСА_1 де проживає ОСОБА_4 було виявлено та вилучено телефон марки «Iphone SE model A1662» імей: НОМЕР_1 в якому знаходиться сім карта «Водафон» із маркуваннями « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_4 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до постанови визнання та прилучення до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 29.09.2020 року, мобільний телефон марки «Iphone SE model A1662» імей: НОМЕР_1 в якому знаходиться сім карта «Водафон» із маркуваннями « НОМЕР_2 », було визнано та прилучено до кримінального провадження

При цьому, вказана постанова про визнання мобільного телефону речовим доказом слідчого не містить жодного обґрунтування на підставі яких саме критеріїв статті 98 КПК України вказаний мобільний телефон є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

У клопотанні дізнавача про арешт майна жодним чином не наведено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучений телефон, а лише формально зазначено про їх наявність. На даний час відсутні будь які підстави для арешту так як телефон не містить на собі ознак чи слідів злочину.

Клопотання дізнавача про накладення арешту повинно відповідати вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, згідно до якої, у ньому повинно бути зазначено правові (законні) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, а також перелік та види майна, що належать арештувати чи конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпоряджанням підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited проти України», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Ст. 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Таким чином, з урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 107, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання дізнавача СД Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone SE model A1662» імей: НОМЕР_1 в якому знаходиться сім карта «Водафон» із маркуваннями « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, у кримінальному провадженні № 0000044 від 26 серпня року - відмовити.
Зобов`язати уповноважених осіб Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області повернути вищевказаний телефон ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області.
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1