Номер провадження: 11-кп/813/2135/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року, якою було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001749 від 12.07.2018 року, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001749 від 12.07.2018 року, до 14.11.2020 року із визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 84 080 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу не відпали, а обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватись від суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржену ухвалу скасувати.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що:

-формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті не відповідає фактичним обставинам справи, докази по справі сфальсифіковані;

-стороною обвинувачення було невірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ст.263 КК України;

-ризики на які посилається суд та прокурор є надуманими, а органом обвинувачення ці ризики нічим не підтверджені.

На підставі цього, обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний із позбавленням волі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст.5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 року положення ч.2 ст.392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту (а.с. 1-5), на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст.2896, ч.1 ст.263 КК України.
Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що досліджуються судом під час розгляду обвинувального акту та на підставі яких ухвалюється судове рішення по суті.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає такими, що не узгоджуються із нормами закону доводи обвинуваченого про невірність кваліфікації, недоведеність пред`явленого йому обвинувачення та його ґрунтування на припущеннях з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження триває, рішення по суті розгляду обвинувального акту не ухвалене.
З виділених матеріалів судової справи вбачається, що на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001749, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2018 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України. Наразі, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та судовий розгляд триває, а зважаючи на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів, їх характеру, тяжкості та зухвалості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (до 7 років позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів відхиляє доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, з огляду на таке.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, розгляд обвинувального акту триває, допит потерпілих та свідків не розпочався.
Таким чином, станом на час вирішення питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків.
Щодо посилань в апеляційній скарзі про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд зазначає наступне.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений, як на наявність міцних соціальних зв`язків та можливості застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту послався на те, що він родився та постійно проживав разом зі своїми батьками у Суворовському районі м. Одеси. Крім того, він має дружину та доньку, які не можуть існувати без нього, оскільки потребують його допомоги. Також зазначив, що його батько в серпні місяці 2020 року винайняв для нього квартиру для можливого відбування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за адресою АДРЕСА_1 .
Надаючи оцінку даним твердженням обвинуваченого, апеляційний суд відхиляє їх, як необґрунтовані.
Так, до матеріалів справи не додано доказів оренди житла. Крім того, та обставина, що батько винайнявши житло обвинуваченому, вказує на небажання проживати із обвинуваченим, як його батьків, так і дружини, що спростовує твердження ОСОБА_7 про наявність міцних соціальних зв`язків.
Отже, доводи обвинуваченого про наявність підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час не можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти і до теперішнього часу наявним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як слідчим суддею районного суду, так і апеляційним судом, встановлено не було.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , пояснень сторони захисту, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року, якою було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001749 від 12.07.2018 року, залишити без змін.
Звернути увагу Приморського районного суду м. Одеси на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, передбачених приписами ст.28 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4