Справа № 357/9863/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № №0000022 від 02.01.2020 року, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, із неповною середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
обвинувачена ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

24 грудня 2019 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебувала в квартирі АДРЕСА_2 , в яку потрапила з дозволу потерпілого ОСОБА_5 . Під час перебування ОСОБА_3 у вказаній квартирі, у останньої виник умисел на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_3 помітила, що потерпілий заснув та, шляхом вільного доступу, маючи намір на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, умисно, з корисливого мотиву, користуючись тим, що її дії залишаються непоміченими сторонніми особами та власником майна, таємно від оточуючих, чинила крадіжку мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 6, 3/32 gb», вартістю 2150 гривень, телевізора марки «Samsung UE43J5202» на 43 дюйми, вартістю 6676 гривень 67 копійок, та грошових коштів в сумі 420 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 9246 гривень 67 копійок.
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася. Пояснила, що у вечірній час 24.12.2020 року, прогулюючись по вулиці зі свої чоловіком, зустріли потерпілого ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, якого вони провели до місця проживання останнього. ОСОБА_3 попросила у ОСОБА_5 , дозволу скористатися його вбиральнею, а коли вийшла, то помітила, що потерпілий спить. Так як була у скрутному матеріальному становищі, то скористалася моментом та вчинила крадіжку речей, які належать потерпілому, а саме мобільного телефону, телевізору та грошових коштів у сумі 420 грн. Зазначила, що чоловіку повідомила про те, що потерпілий подарував їй вказані речі. Телефон здала до ломбарду, а телевізор продала на ринку «Троєщина» невідомій особі, виручені грошові кошти витратила на власні потреби. У вчиненому кається, просить суворо не карати. Цивільний позов визнала в повному обсязі, зазначила, що має намір відшкодувати потерпілому шкоду, однак для цього їй потрібне рішення суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку проти власності, дані про особу ОСОБА_3 , яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, не відшкодувала заподіяну шкоду, також, відповідно до довідки лікарсько-консультативної комісії «КДЦ Деснянського району м. Києва» від 25 листопада 2020 року, ОСОБА_3 , перебуває під наглядом у жіночій консультації Деснянського району м. Києва вагітність дев`ять-десять тижнів.
ОСОБА_3 визнає факт вчинення злочинних дій, однак заподіяну шкоду потерпілому не відшкодувала. Таким чином суд вважає, що у неї уявне визнання своєї провини у вчиненому, однак відсутнє дійсне, відверте визнання вини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Фактично поведінка ОСОБА_3 свідчить про невизнання нею негативних наслідків злочину для потерпілої особи, вона більш ніж протягом року не намагалася відшкодувати завдані злочином збитки, не бажала виправити наслідки вчиненого.
Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд не вбачає.
Також, не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Оскільки, Законом України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, фактично посилено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено до 01 липня 2020 року, застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення злочину.
Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого умисного кримінального проступку, особу обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, має на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, перебуває під наглядом у жіночій консультації Деснянського району м. Києва вагітність дев`ять-десять тижнів, а також думки потерпілого та його представника, висловлені в судових дебатах, які просили призначити покарання у виді арешту, дотримуючись загальних засад призначення покарання, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання, у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України.
Також, при цьому судом враховано, що до ОСОБА_3 не можуть бути застосовані інші види покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, такі як громадські роботи, виправні роботи, арешт.
На думку суду, покарання у виді штрафу, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
На думку суду, таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винної.
Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 , матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі, збитків, які встановленні в судовому засіданні, підтверджені відповідними доказами. Так, суд вважає доведеними і обґрунтованими вимоги потерпілого в частині обґрунтування розміру матеріальної шкоди на суму 9246 гривні 67 копійок, оскільки така сума матеріальної шкоди доведена в судовому засіданні та підтверджена письмовими доказами. В іншій частині вимоги цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, виходять за межі пред`явленого обвинувачення, не підтверджені в судовому засіданні, тому не підлягають задоволенню.
При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.
Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачеві - потерпілому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно, що призвело до ушкодження здоров`я, фізичного болю, порушення життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченої, ступеню її вини, глибини страждань потерпілого, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 5000 грн., що відповідає положенням ст. ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".
Заначений розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченої, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.
Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково в межах доведених вимог.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Судові витрати у справі відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_3 винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону № 1449-VI від 4 червня 2009 року) та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень (одну тисячу сімсот) гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9246 (дев`ять тисяч двісті сорок шість) грн. 67 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.
В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.
Судові витрати у справі відсутні.
Речові докази у справі, а саме мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6, 3/32 gb» з серійним номером НОМЕР_1 , який надано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити в останнього, як у власника майна.
Договір 1, 2 № 011207 від 02.01.2020 року (специфікація до договору надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду), який міститься при матеріалах кримінального провадження № 0000022, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, які зберігаються у прокурора.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1