Справа № 715/609/17
Провадження № 11-кп/4808/3/21
Категорія ст. 115 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 115 ч.2 п.п. 6,12, ст. 187 ч.4 КК України, 29.09.1993 року народження, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого та ОСОБА_8 за ст. 115 ч.2 п.п. 6,12, ст. 187 ч.4 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок Сторожинецького районного суду від 27.12.2018 року незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що судом першої інстанції було поверхнево здійснено судовий розгляд, допущено однобічне та упереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, взявши за основу вироку суперечливі докази і не звернувши уваги на інші докази, а деякі з них взагалі проігнорував, при тому, що їх врахування могло істотно вплинути на висновки суду, неправильно розтлумачив закон про кримінальну відповідальність, що призвело до ухвалення незаконного та неправосудного вироку.

Зазначає, що суд першої інстанції взяв до уваги показання потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , які є непослідовними, сумнівними та суперечать матеріалам кримінального провадження. Так, починаючи з моменту вбивства, та до 18.04.2016 року (дати реєстрації заяви) жоден із потерпілих не вказував про факт заволодіння майном їх матері. Ніхто із потерпілих не зміг описати викрадену каблучку та її вартість, а відтак з огляду на такі сумніви, суд задовольнив позов щодо вартості каблучки частково.

Також суд не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які охарактеризували обвинувачених з позитивної сторони, та показам свідка ОСОБА_17 , який підтверджував факт вчинення злочину, та застосування під час огляду місця події пошукової собаки та вилучення слідів при цьому.

Суд першої інстанції вибірково взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , та не вказав, що дана свідок бачила як з домогосподарства загиблої виходив чоловік загиблої, і пішов в ту сторону, куди на наступний день вів пошуковий пес по сліду злочинця, тобто в протилежну сторону від зупинки, куди йшли обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_8 24.12.2016 року, і яких бачила свідок ОСОБА_18 .

Судом не надано належної оцінки висновкам судово-медичних експертиз, якими підтверджується факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій задовго до настання смерті, що не виключає їх отримання під час сварки загиблої зі своїм чоловіком. Ймовірність причетності чоловіка загиблої до вбивства висловлювали дочка загиблої ОСОБА_20 , та її дідусь.

Крім цього вважає, що протокол слідчого експерименту, є недопустимим доказом, оскільки проводився без участі спеціаліста; не була усунута різниця в показаннях ОСОБА_21 наданих ним як підозрюваним, та під час слідчого експерименту; на відеоматеріалах слідчого експерименту зафіксовано як заступником начальника Глибоцького відділу поліції на ОСОБА_19 чинився психологічний тиск, що знайшло своє підтвердження у висновках психологічної експертизи. ОСОБА_19 неодноразово вказував на вчинення злочину ОСОБА_22 , навіть при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 , однак такі обставини судом не досліджувались.

Висновки судово-медичних експертиз №102-Г та №102-Г/Д не можуть бути належними доказами, оскільки є необ`єктивними, необґрунтованими, сумнівними, та такими, що суперечать наказу МОЗ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», правилам проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи №6 від 17.01.1995 року. У вказаних висновках, не описано та не встановлено тілесних ушкоджень загиблої, та не вказано час їх заподіяння. Крім того, висновки експерта ОСОБА_23 ставлять під сумнів висновки експерта ОСОБА_24 зокрема щодо часу виникнення тілесних ушкоджень.

Судом не враховані висновки судово-трасологічних експертиз по слідам протекторів шин транспортних засобів, слідів взуття, які вказують на те, що ОСОБА_25 було вбито в іншому місці іншою особою, а потім привезено на подвір`я будинку за місцем її проживання. Під час судового розгляду судом не було встановлено кому належить знаряддя вчинення злочину - стамеска.

Також судове засідання призначене на 27 травня 2018 року було проведено без участі захисників, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Просить постановити ухвалу, якою скасувати вирок Сторожинецького районного суду від 27.12.2018 року, яким визнано ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч.2 п. п. 6,12, ст. 187 ч.4 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі, вважає даний вирок таким, що не ґрунтується на законні та підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінально процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що інкриміновані йому злочини він не вчиняв, натомість вважає, що його оговорив ОСОБА_19 , під тиском правоохоронців в іншому кримінальному провадженні, в якому у нього ( ОСОБА_8 ) був статус свідка, а відтак він не міг доводити свою невинуватість та захищатися від безпідставних звинувачень. Оскаржуваний вирок ґрунтується лише на тих обставинах, які були встановлені вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 10.04.2017 року щодо ОСОБА_19 . Згідно протоколу стенограми та відеоматеріалів до нього, ОСОБА_19 під час допиту стверджував, що злочин вчинив його кум - ОСОБА_26 , однак суд не дав належної оцінки вказаним показанням.

Суд не дав оцінки тому факту, що виявлені та вилучені сліди взуття, шин автомобіля, не становили жодних збігів з трійкою обвинувачених; та належним чином не дослідив показання свідка ОСОБА_18 , яка вказувала, про присутність чоловіка загиблої приблизно в той час коли мала місце подія злочину.

Судом не надано належної оцінки висновкам судово-медичних експертиз, про те, що тілесні ушкодження потерпіла отримала поетапно до настання смерті. Такі факти жодним чином не узгоджуються з показаннями ОСОБА_19 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілій.

Просить вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27.12.2018 року скасувати. Закрити кримінальне провадження щодо нього за ст. 115 ч.2 п.п. 6,12, ст. 187 ч.4 КК України, з підстав не доведення його виним.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на те, що :

- пояснення ОСОБА_19 в якості підозрюваного під час його допиту та під час проведення слідчого експерименту, суперечать об`єктивним доказам у справі, та були надані ним під впливом фізичного та психологічного тиску.

- виявлені на тілі загиблої тілесні ушкодження не відповідають повністю показанням ОСОБА_19 в частині механізму нанесення, характеру та локалізації.

- під час слідчого експерименту службова собака взяла слід злочинця в іншу сторону, протилежну від тієї, на яку вказали обвинувачені, оскільки нібито після інкримінованого злочину всі вони розійшлись по домівках.

-на тілі ОСОБА_19 не знайдено жодних тілесних ушкоджень, хоча він вказував на те, що потерпіла пошкодила йому шию подряпинами.

- протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки вказана слідча дія була проведена лише з метою надати показання ОСОБА_19 на місці виявлення тіла потерпілої. В той же час, відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд не вправі був посилатися на показання які були надані обвинуваченим слідчому. Крім того, вказаний доказ був отриманий в рамках іншого кримінального провадження.

- висновок експерта судової молекулярно-генетичної експертизи Вінницького НДКЦ №317 від 17.08.2016 року є недопустимим, оскільки біологічні зразки були відібрані в обвинуваченого ОСОБА_7 з порушеннями кримінально-процесуальних вимог, а саме протокол про отримання зразків для експертизи не містить даних про осіб, які були присутні під час проведення цієї процесуальної дії та їх підписів, способу ідентифікації отриманих зразків; відібрані зразки не були упаковані належним чином, до них був вільний доступ;

- суд не звернув увагу на розбіжності в висновках судово-імунологічної експертизи №2275 від 28.12.2015 року та судової молекулярно-генетичної експертизи Вінницького НДКЦ МВС України №317 від 17.08.2016 року, зокрема щодо наявності слідів крові загиблої ОСОБА_25 на змивах рук обвинуваченого ОСОБА_7

- не може бути належним доказом висновок експерта №347/16 від 07.03.2017 року за результатами судово-психологічної експертизи ОСОБА_19 , оскільки експерту були надані лише диски для лазерних систем зчитування з наявними на них цифровими копіями відеозапису слідчої дії допиту ОСОБА_19 від 16.04.2016 року та відеозапису слідчого експерименту від 17.04.2016 року. Будь- які інші документи, чи матеріали, що характеризують ОСОБА_19 експерту не надавались, що є порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

- не спростованими залишились показання ОСОБА_19 в тій частині, що здана в ломбард каблучка, належала йому. Крім того, ніхто з допитаних свідків не зазначив чи бачили в день вбивства на руці потерпілої ОСОБА_25 золоту каблучку.

- під час огляду місця події в будинку потерпілої не знайдено жодного відбитка пальців рук, слідів взуття ОСОБА_8 чи крові потерпілої. Не виявлено слідів крові потерпілої і при обшуках в помешканнях обвинуваченого ОСОБА_19 . Крім того, на місці виявлення тіла потерпілої не виявлено жодних слідів крові, і це при тому, що смерть потерпілої наступила від гострої зовнішньої кровотечі. Проте, дана обставина залишилася поза увагою суду.

- на момент смерті потерпілої в ОСОБА_7 було алібі, оскільки він в той час перебував в гостях у ОСОБА_27 , про, що останній не заперечив та пояснив в судовому засіданні.

Просить вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27.12.2018 року щодо засудження ОСОБА_7 за ст. 115 ч.2 п.п. 6,12, ст. 187 ч.4 КК України скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що інкриміновані йому злочини він не вчиняв і в той час коли було вбито ОСОБА_25 він перебував вдома в ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Про смерть потерпілої дізнався тільки 25.12.2018 року, коли до нього прийшли працівники поліції, яким він добровільно видав свій одяг, взуття, телефон та біологічні зразки.

- суд безпідставно посилається у вироку, про те, що на змивах його рук виявлено ДНК загиблої ОСОБА_25 . Так, змиви рук були відібрані у нього працівниками поліції, і зберігались таким чином, що до них був вільний доступ, що є порушенням вимог ст. 104 КПК України щодо належного упакування біологічних зразків. З таких обставин, суд безпідставно взяв до уваги висновки експертизи ДНК.

- суд взяв до уваги показання ОСОБА_19 , які він давав на досудовому розслідуванні під тиском та погрозами, і від яких в подальшому відмовився. Крім того, дані показання є неправдивими, зокрема в тій частині, що стосуються телефонного дзвінка ОСОБА_8 за 20 хв. до вбивства ОСОБА_25 , оскільки такого дзвінка в роздруківці немає.

З цих підстав, оскаржуваний вирок ОСОБА_7 просив скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, у зв`язку з не доведенням вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області, ОСОБА_6 в поданих запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників, вказує на те, що хоча обвинувачені ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 не визнавали в судовому засіданні своєї вини, надавали неправдиві та суперечливі показання, однак така позиція спрямована на уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Прокурор стверджує, що вина обвинувачених в інкримінованих їм злочинам доводиться показаннями потерпілих, свідків та сукупністю зібраних і дослідженими в судовому засіданні доказів.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що нібито суд не дав належної оцінки тій обставині, що в ОСОБА_7 на час скоєння злочину є алібі, а також не врахував показання родичів обвинувачених є надуманими та безпідставними. Так, судом першої інстанції надана оцінка показанням свідків: дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_29 , матері обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_30 , тестя і тещі засудженого ОСОБА_19 ОСОБА_31 , і ОСОБА_32 , дружини засудженого ОСОБА_19 ОСОБА_33 , а також самого засудженого ОСОБА_19 . Всі показання чітко відображені у вироку, та вказано, що суд критично оцінює показання вказаних свідків, оскільки вони не узгоджуються між собою та містять суперечності з іншими доказами у справі.

Також прокурор вказує, що слідчий експеримент проведений за участю ОСОБА_19 , і який сторона захисту вважає недопустимим доказом, оскільки не був отриманий в даному кримінальному провадженні. Однак вказаний слідчий експеримент досліджувався судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, і він як і всі інші матеріали кримінального провадження були виділені в окреме провадження щодо підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Безпідставними прокурор також вважає доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 , про те, що висновок судово-психологічної експертизи від 07.03.2017 року та лист ломбарду не можуть бути доказами, оскільки вони проведені та отримані відповідно до вимог законодавства.

Висновок судово-молекулярної експертизи №317 від 17.08.2016 року є допустимим доказом, оскільки сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував про проведення даної слідчої дії і відібрання у нього зразків для проведення експертизи. На думку прокурора, суд дав належну оцінку вказаному висновку. Крім того, під час судового розгляду були допитані експерти, які проводили судово-медичні експертизи в кримінальному провадженні, та надали вичерпні відповіді по експертизах, для усунення можливих суперечностей.

Прокурор вважає, що висновки суду викладені у вироку повністю відповідають фактичним обставинам справи, а тому просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 115 ч.2 п.п. 6,12, ст. 187 ч.4 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за виключенням житла;

- за п.6, п.12 ч. 2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна за виключенням житла.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за виключенням житла.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6, п.12 ч.2 ст.115 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за виключенням житла;

- за п.6, п.12 ч. 2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна за виключенням житла.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за виключенням житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з моменту фактичного затримання з 16.11.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції, що діяла на момент затримання обвинуваченого).

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з моменту фактичного затримання з 11.11.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції, що діяла на момент затримання обвинуваченого).

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі 250000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 52408 грн. та моральну шкоду в сумі 350000 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 24 грудня 2015 року, приблизно о 18-30 год. обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_19 , що був засуджений вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 10.04.2017 року за п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, переслідуючи злочинний умисел направлений на заволодіння грошима та майном ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з корисливих мотивів, прибули на територію господарства по АДРЕСА_1 , де діючи спільно та умисно, здійснили напад на останню, який виразився у нанесенні їй ряду ударів руками та ногами в область голови та інших частин тіла, спричинивши ОСОБА_25 тілесні ушкодження, які відносяться до легких, середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень.

В подальшому, продовжуючи переслідувати свій спільний умисел, направлений на заволодінням грошима та майном ОСОБА_25 , з корисливих мотивів, подолавши опір останньої, яка в той момент знаходилась на землі без свідомості, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_19 почали стримувати руки потерпілої з обох сторін, в той час як ОСОБА_8 за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя - стамески (з дерев`яним руків`ям та металевою робочою частиною) наніс один удар в область шиї потерпілої ОСОБА_25 , залишивши при цьому робочу частину стамески в її тілі, чим ОСОБА_25 було спричинено тілесні ушкодження, що належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою «небезпека для життя», внаслідок чого настала смерть ОСОБА_25 . Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, зняли з пальця правої руки потерпілої ОСОБА_25 золоту каблучку, вартістю 2000 гривень і з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденою каблучкою на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за кваліфікуючими ознаками: вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та кримінальне правопорушення, передбачене пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК України - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пам`ятка про їх права і обов`язки, чи зрозуміло їм їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримання;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , заперечили з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , просили залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи вирок в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, якими за змістом ст.412 ч.1 КПК України є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізувавши їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують чи спростовують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Судова колегія під час апеляційного розгляду заслухавши учасників процесу та наведені доводи сторони захисту, приходить до висновку, що судом першої інстанції на належному рівні не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_18 з приводу того, що вона бачила силует чоловіка, який проходив біля огорожі, за статурою і ходьбою він був схожий на чоловіка потерпілої. Та який пішов у ту сторону, куди на наступний день вів пошуковий пес.

Крім цього, у показах потерпілої та свідків, які були безпосередньо допитані в суді першої інстанції є розбіжності з приводу того, що біля тіла потерпілої, яке лежало між стодолою і житловим будинком, були сліди крові.

Також судом не надано належної оцінки висновку судово трасологічної експертизи № 1129-К від 12.07.2016 року ( Т. 2 а.п. 120-133), відповідно до якої виявлені та вилучені за правилами масштабної фотозйомки під час огляду місця події сліди залишені не взуттям вилученим під час санкціонованого обшуку 25.12.2015 року по місцю проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та не взуттям ОСОБА_19 і ОСОБА_25 .

Окрім цього, судом першої інстанції не спростовано того факту наведеного захисником ОСОБА_9 , що під час відібрання змивів рук ОСОБА_7 , було неналежно упаковано відібрані зразки, порушено цілісність первісного конверту з відібраними зразками, відсутність підписів осіб, які були присутні під час проведення цієї слідчої дії.

Не отримали належної оцінки також доводи захисника ОСОБА_9 щодо невідповідності виявлених на тілі потерпілої тілесних ушкоджень показанням ОСОБА_19 у частині механізму завдання та характеру їх локалізації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вирок суду першої інстанції раніше переглядався судом апеляційної інстанції, однак постановлене судове рішення було скасоване та призначено новий апеляційний розгляд, що призвело до безпідставного тривалого розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції та свідчить про те, що неправильність вироку суду першої інстанції може бути виправлена тільки шляхом нового перегляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції, оскільки повне скасування судового рішення та необхідність проведення нового судового розгляду іншим неупередженим складом суду свідчить саме про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Зокрема, безпосередній розгляд кримінального провадження апеляційним судом, як судом першої інстанції, фактично позбавляє учасників судового процесу реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, яке передбачено ст.129 Конституції України.

При вирішенні цього питання, колегія суддів враховує особливості розгляду кримінальних проваджень в апеляційній інстанції, який здійснюється колегіальним складом суду та повинен бути незмінним, враховує значне скорочення кількості суддів апеляційної інстанції внаслідок проведення судової реформи та істотне збільшення навантаження, що безумовно ускладнює організацію проведення судових засідань та позначається на строках розгляду кримінальних проваджень, відсутність протягом тривалого часу правового механізму щодо призначення нових суддів апеляційної інстанції та здійснення правосуддя в особливих умовах, які характеризуються певними карантинними обмеженнями з метою подолання пандемії, необхідність дослідження сукупності доказів з метою надання їм належної оцінки, що включає безпосередній допит потерпілих, свідків судом та дослідження речових доказів, які знаходяться в іншій області.

Колегія суддів вважає призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, те що висновки суду першої інстанції щодо визнання винними обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів не мотивовані належним чином та носять суперечливий, непослідовний та взаємовиключний характер, колегія суддів вважає, що вирок суд першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що відповідно до вимог ч.2 ст.453 КПК України вказівки суду, який розглянув справу у касаційному порядку є обов`язковими при новому розгляді кримінального провадження.

Зокрема, при новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати вказівки викладені в постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 05 лютого 2020 року, дослідити всі обставини, які мають правове значення, перевірити доводи сторін, та ухвалити рішення у відповідності до вимог закону.

Задовольняючи частково апеляційні скарги та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.415 ч.2 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Щодо запобіжного заходу, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою. Однак, відповідно до постанови Верховного Суду від 05.02.2020 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але на строк не більше шістдесяти днів, до вирішення питання про запобіжний захід апеляційним судом.

Скасовуючи вирок суду з зазначених вище обставин, колегія суддів, відповідно до вимог ст.178 КПК України, враховуючи дані про особу обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі доведення їх винуватості у вчиненні, конкретні обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що виконання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 процесуальних обов`язків не можливе при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому слід запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405,407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3