Справа №295/5163/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового

засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000053 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, неодруженого, на утриманні немає неповнолітніх дітей, інваліда 3-ї групи, без місця реєстрації, проживає в м. Тернопіль без постійного місця проживання, раніше судимого:

14.08.1979 Тернопільським міським судом за ст. 206 ч.2 КК України до 3-х років позбавлення волі, в силу ст. 25 КК України засуджено умовно з обов`язковим залученням до праці;

07.08.1989 Тернопільським апеляційним судом за ст. 141 ч.2, 93 п. «а», 44 КК України до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією майна,

за 121 ч.1 КК України,

з участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4

в с т а н о в и в :
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 05.01.2014 знаходився за місцем проживання, в квартирі своєї співмешканки ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня близько 15 год. 30 хв. додому повернулася ОСОБА_8 разом зі знайомим ОСОБА_7 , якого попрохала поговорити з ОСОБА_4 з приводу його постійних погроз фізичною розправою. Під час розмови між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 виникла сварка, у ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

В цей же час, місці та за вказаних обставин, реалізуючи свій злочинний задум направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 вийшов на балкон де взяв ніж з яким повернувся до кімнати та не повідомляючи свого наміру, направленого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , підійшов до останнього та наніс йому один удар клинком ножа в черевну порожнину. Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді поранення лівої черевної та плевральної порожнини у 8-му міжребір`ї зліва по передньо-пахвинній лінії з ушкодженням брижі тонкого кишечника та діафрагми та проникає в плевральну порожнину із розвитком лівобічного гемопневмоторексу, внутрішньочеревної кровотечі, що призвело до розвитку геморалогічного шоку, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Такі умисні дії ОСОБА_4 , які виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ст. 121 ч. 1 КК України.
В судовому засіданні прокурором відповідно до ст. 338 КПК України було змінено обвинувачення, відповідно до якого 05.01.2014 року ОСОБА_4 знаходився за місцем проживання, в квартирі своєї співмешканки ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня близько 15 год. 30 хв. додому повернулася ОСОБА_8 разом зі знайомим ОСОБА_7 та двома невстановлених слідством особами.
Під час розмови між ОСОБА_4 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу виселення з квартири ОСОБА_4 , в ході якого розпочалася бійка.
Двоє невстановлених слідством осіб почали наносили останньому удари кулаками рук в область голови та обличчя. ОСОБА_4 не втримавшись від нанесених ударів впав на підлогу біля балкону, а невідомі чоловіки разом з потерпілим продовжували почергово наносити удари ногами та руками по різним частинам тіла, спричинивши ОСОБА_4 закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку без виражених клінічних проявів, рани на волосистій частині голови, рани верхньої губи, лівої вушної раковини, які є легкими ушкодженнями, з короткочасним розладом здоров`я.
В свою чергу, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що відносно нього вчиняються суспільно-небезпечні дії, з метою їх припинення, намагаючись захиститися від посягання на своє життя та здоров`я, застосувати заходи необхідної оборони, діючи в умовах відповідного реального посягання зі сторони останніх, перевищуючи межі необхідної оборони, тобто діючи за явної невідповідності завданої йому діями потерпілого шкоди, не оцінивши небезпечності посягання та обстановки захисту, маючи при цьому можливість захистити свої інтереси іншим чином, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру посяганні з боку потерпілого, взяв в свою руку ніж та наніс ним один удар ОСОБА_7 в черевну порожнину, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді поранення лівої черевної та плевральної порожнини у 8-му міжребір`ї зліва по передньо-пахвинній лінії з ушкодженням брижі тонкого кишечника та діафрагми та проникає в плевральну порожнину із розвитком лівобічного гемопневмоторексу, внутрішньочеревної кровотечі, що призвело до розвитку геморалогічного шоку, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, чим завдав ОСОБА_7 шкоди здоров`ю, що явно не відповідає небезпечності посягання та обстановці захисту, тобто перевищив межі необхідної оборони.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених у разі перевищення меж необхідної оборони.
Потерпілий ОСОБА_7 , якому було роз`яснено його право підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, не погодився зі зміною обвинувачення у зв`язку з застосуванням закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим потерпілий підтримав обвинувачення за ст. 121 ч. 1 КК України.
Прокурор підтримав змінене обвинувачення за ст. 124 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та пояснив, що з ОСОБА_9 проживав у цивільному шлюбі, проживали однією сім`єю з 2004 року по 2010 рік, за спільні кошти придбали квартиру в кредит, який сплачували разом, квартиру оформили на ОСОБА_10 . До жовтня 2013 року ОСОБА_10 разом з сином проживали в квартирі, потім забрали речі і виїхали, в подальшому дала оголошення про продаж квартири. 05.01.2014 близько 15 години 30 хвилин повернувся додому за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно з 16 по 17 годину подзвонили у двері, коли відчинив побачив колишню дружину ОСОБА_11 з трьома чоловіками, подумав, що це покупці квартири. Вказані особи почали наносити удари, приставляли до голови «електрошокер», а двох з цих осіб були ножі. Потім почали штовхати на балкон і намагалися скинути з нього. Одного з них знав - ОСОБА_12 , прізвисько « ОСОБА_13 », він душив за горло, наніс удар в обличчя, почалася бійка. Били як могли і чим могли, коли намагалися затягти на балкон, він вирвався і вибіг на сходи та забіг до квартири АДРЕСА_2 в своєму будинку, сусіди викликали швидку та поліцію. Після подій родичі зробили в квартирі відеозйомку, де чітко видно кров на стінах та переворот у квартирі. Через декілька днів після подій кров зі стін зникла, всі речі та меблі були вивезені з квартири та квартира опечатана.

Щодо ножа пояснив, що у 2004 році він був у Грузії разом з ОСОБА_10 , брат якої, дізнавшись, що він займається різьбою по дереву, подарував саморобний подарунковий ніж, який привезли до м. Житомира, після події зазначений ніж йому показали працівники міліції, як такий, що він наніс ним удар ОСОБА_14 , однак ствердив, що під час того, як його били, у нього в руках ножа не було, ножі були у нападників, потерпілому ударів ножем не наносив. Зазначив, що захищався від нападників лише руками, а в послідуючому йому вдалося вирватися та втекти до сусіда на перший поверх. Пояснив, що сусід викликав швидку, яка його забрала до лікарні і до квартири повернувся лише через деякий час після лікування.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушенняза ст. 121 ч.1 КК України, так і зміненого за ст. 124 КК України сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні та містяться в:

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що до нього звернулася дружина його покійного знайомого ОСОБА_11 , сказала, що їй та сину погрожує ОСОБА_15 , попросила з ним поговорити, але він спочатку відмовлявся, оскільки це їх сімейні справи. З ОСОБА_15 був знайомий візуально. Точної дати не пам`ятає, до нього прийшла ОСОБА_16 , яка попросила піти з нею додому, щоб забрати речі, погодився, в цей час зайшов знайомий ОСОБА_17 з двома товаришами, запропонували підвезти. Ірина почала дзвонити у двері, відкрив ОСОБА_15 , між ними розпочалася розмова. Він запитував ОСОБА_15 , чому погрожує сину ОСОБА_11 , ОСОБА_10 стала його виганяти, ОСОБА_15 схопив з підвіконня балкону ніж та наніс йому удар в живіт, він схопив швабру за дверима та вибив кинджал з рук ОСОБА_15 , ОСОБА_10 била ОСОБА_15 сумкою, забігли хлопці, які весь час перебували у під`їзді біля ліфту та ОСОБА_17 застосував до ОСОБА_15 електрошокер, від чого останній впав, а потім піднявся та втік з квартири. Вони також пішли з квартири та його доставили до лікарні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що з обвинуваченим проживала у цивільному шлюбі, а потім розійшлися, потерпілого знає тривалий час, він товариш її покійного чоловіка. 05 січня 2014 року звернулася за допомогою до ОСОБА_18 , оскільки необхідно було забрати деякі речі з квартири та вирішити з ОСОБА_15 питання по квартирі. Приїхали до квартири разом з ОСОБА_14 та двома хлопцями, знайомими останнього, які підвезли їх на автомобілі. Двері відкрив ОСОБА_15 , спочатку зайшла вона та ОСОБА_14 , почали розмову, яка переросла в конфлікт і до квартири зайшли два хлопця, які перед ци були на площадці і почалася бійка, але хто її розпочав не знає, особисто її ніхто не бив. Побачила в руках у ОСОБА_15 ніж, а потім побачила, що ОСОБА_14 тримається за бік, як наносився удар вона не бачила. Вважає, що ОСОБА_15 взяв ніж, оскільки він був один, а проти нього троє чоловіків. Після цього ОСОБА_15 втік з квартири і вони теж пішли. Ніж вона забрала з квартири, а потім віддала слідчому.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що обвинуваченого до події не знав. Пам`ятає, що возив ОСОБА_14 на якусь квартиру, з ними були жінка і його товариш ОСОБА_20 . Всі разом піднялися до квартири, в яку зайшли жінка та ОСОБА_14 , а він з товаришем залишилися на площадці. Коли почув крики зайшов до квартири, побачив, що ОСОБА_15 схопив ніж з підвіконня та почав ним розмахувати, всі повтікали. Він не бачив, як ОСОБА_15 наніс удар ОСОБА_14 . Можливо він вдарив ОСОБА_15 , коли рознімав його з ОСОБА_14 . У товариша ОСОБА_21 був із собою електрошокер, яким він лякав ОСОБА_15 . В послідуючому, ОСОБА_15 з криками втік з квартири, а вони поїхали до лікарні. Зазначив, що його товариш ОСОБА_20 , який був разом з ним в квартирі, помер у 2015 році.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 21.01.2014 року свідок ОСОБА_22 приставила макет ножа в область живота з лівої сторони статиста, при цьому пояснила, що саме таким чином ОСОБА_4 05.01.2014 року близько 15 год. 30 хв. наніс удар ножем ОСОБА_7 .

Аналогічний механізм нанесення ударів ОСОБА_4 показав ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 03.02.2014 року.

З висновку судово-медичної експертизи № 388 від 28.02.2014 року вбачається, що у ОСОБА_7 виявлено проникаюче колото-різане поранення лівої черевнини та плевральної порожнини у вигляді колото-різаної рани у 8-му міжребер`ї зліва по передньопахвинній лінії, раневий канал якої йде знижу-доверху з ушкодженням брижі тонкого кишечника та діафрагми та проникає в плевральну порожнину із розвитком лівобічного гемопневмотораксу (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), внутрішньочеревної кровотечі, що призвело до розвитку геморагічного шоку 1 ст. Вищевказане ушкодження у гр. ОСОБА_7 утворилося від дії гострого предмету і травмуючим механізмом утворення була сукупна колючо-ріжуча дія гострого предмету, на що вказує характер рани в 8-му міжребер`ї зліва, характер ушкоджень органів черевної порожнини та діафрагми могли утворитися від 1-ї травмуючої дії гострого предмету, із достатньою силою прикладання, за умови, що гр. ОСОБА_7 на час заподіяння йому тілесних ушкоджень знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні і був обернутий передньою лівою стороною тіла. Проникаюче колото-різане поранення у гр. ОСОБА_7 відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Враховуючи характер тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_7 , дані протоколів його допиту та проведення слідчого експерименту за його участю, протоколу допиту свідка ОСОБА_8 та проведення слідчого експерименту за її участю можна вважати, що тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_7 могли виникнути в термін та за обставин, вказаних потерпілим та свідком.

На светрі та на майці потерпілого ОСОБА_7 , про що зазначено у висновку експерта № 22 МК від 17.03.2014 року, виявлено по одному наскрізному пошкодженню матеріалу, що співпадають між собою по розташуванню. Пошкодження розташовуються на передній поверхні в середній частині зліва кожного з одягу. Дані пошкодження по своїй характеристиці форми, країв та кінців являються колото-різаними та утворилися від проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який двостороннє заточений. Лезо клинка середнього ступеня заточення. Ширина клинка даного колючо-ріжучого предмету на глибині занурення в одязі складала в межах від 21 мм до 24 мм. Не виключається можливість утворення пошкоджень на одязі потерпілого ОСОБА_7 від дії клинка ножа, який було досліджено.

У досліджуваних вирізках із светра, об. № 1,2 та з майки, об. № 3,4 виявлено кров людини (висновок експерта № 48 від 13.02.2014 року). При серологічному дослідженні в об. № 1-4 виявлено антиген Н, походження якого можливе за рахунок крові будь-якої особи, в тому числі і гр. ОСОБА_7 в межах системи АВО.

Сліди крові на ножі, наданому для дослідження, утворилися від чоловіка, в крові якого міститься антиген Н ізосерологічної системи АВО, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_7 , походження крові від гр. ОСОБА_4 виключається, про що вказано у висновку експерта № 36/ц від 07.02.2014.

За результатами дослідження, аналізу та оцінки всіх перевірених судом доказів, вищевказане обвинувачення ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження, виходячи з нижченаведеного.

Пояснення потерпілого, свідків об`єктивно не підкріплені належними і допустимими доказами, а тому викликають у суду обґрунтовані сумніви і не доводять вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, і не можуть бути, за відсутності інших доказів, єдиним обґрунтуванням обвинувального вироку. До такого висновку дійшов і прокурор, який під час судового розгляду змінив обвинувачення за ст. 124 КК України.

Факт спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень мав місце. Проте суд критично оцінує покази як потерпілого, так і свідка ОСОБА_23 щодо спричинення ушкоджень обвинуваченим.

Під час попереднього судового розгляду ні потерпілий, ні свідок не вказували щодо бійки між ОСОБА_4 та ОСОБА_19 і іншою особою, внаслідок чого ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження. Зазначені обставини були встановлені судом під час допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів кримінального провадження № 0001261. З висновку судово-медичної експертизи № 323 від 05.02.2014 (кримінальне провадження № 0001261) вбачається, що у ОСОБА_4 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку без виражених клінічних проявів, ран на волосистій частині голови, рани верхньої губи, лівої вушної раковини; ран правого стегна та лівого плеча (всі рани без зазначення чіткої локалізації, форми, характеру країв, кутів, дна), могли утворитися в термін, що вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку без виражених клінічних проявів, ран на волосистій частині голови, рани верхньої губи, лівої вушної раковини, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді: ран правого стегна та лівого плеча, відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Оскільки в медичних документах відсутні записи щодо характеру та чіткої локалізації ран, тому дати відповідь на питання про механізм їх утворення, якими знаряддями або предметами були заподіяні, в якому положенні знаходився гр. ОСОБА_4 на момент їх утворення, на даний момент, не представляється можливим.

Проте свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_15 знайомий як сусід, він проживав на першому поверсі під`їзду будинку АДРЕСА_3 . 5 січня 2014 був вдома з сім`єю, мама його, користується інвалідним візком, а тому двері квартири відкриті до ночі, усі мешканці про це знають. В квартиру зайшов чоловік, сказав, що вбивають, потім сів на підлогу в коридорі, був без взуття, в носках, розбита голова на потилиці, йшла кров, поріз на правій нозі, також порізані джинси, через які проступала кров. Спочатку його не впізнали, але потім виявили що це сусід з 9 поверху ОСОБА_15 - говорив нечітко, але зрозуміли, що його в квартирі били через квартиру, що було троє дорослих чоловіків та дружина. Викликали міліцію та швидку, а коли прибув патруль він з ним піднімались до квартири, двері були відкриті, але там нікого не було, все було розкидано, потім знову піднімались з ОСОБА_15 за одягом та поліцією. Він заходив до зали, на підлозі лежав розібраний телефон, було розбите скло, кров була ближче до балкону. Працівникам поліції ОСОБА_15 пояснював, що на нього напали дружина з чоловіками.

З повідомлення начальника Житомирського МВ від 27.05.2015 встановлено, що 5 січня 2014 року о 15 годині 29 хвилин по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_24 що до нього прибіг сусід з квартири АДРЕСА_4 , весь побитий, на місце події був відправлений автомобільний патруль, а о 16.51 з ТМО № 2 надійшло повідомлення про поступлення з ножовим пораненням ОСОБА_7 , для перевірки факту була направлена СОГ (кримінальне провадження № 0001261).

Окрім того, з наданих на дослідження матеріалів та показів свідків встановлено, що працівники слідчо-оперативної групи не оглядали квартири, де відбулися події, оскільки двері квартири були зачинені, такі дії були вчинені лише через певний проміжок часу 8.01.2014 за участю свідка ОСОБА_8 , де під час огляду квартири слідчим було виявлено в одній з кімнат меблі, телевізор перекинутий на підлозі, на стіні бурі сліди.

Вказаним свідком 8.01.2014 року було передано слідчому і ніж, яким, як вона вказала ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_25 в квартирі, та який вона забрала, коли ОСОБА_14 вибив його з рук ОСОБА_15 . Проте в своїх показаннях свідок зазначає, що побачила в руках у ОСОБА_15 ніж, а потім побачила, що ОСОБА_14 тримається за бік, як наносився удар вона не бачила, потім ніж забрала і пішла з ним на вулицю, сховала.

На поверхні ножа згідно висновку дактилоскопічної експертизи № 34 від 15.01.2014 року, будь-яких слідів виявлено не було, що може свідчити про те, що вказаний ніж не знаходився в руках ОСОБА_4 , так як папілярні сліди відсутні, є лише сліди крові. Проте якщо враховувати, що під час огляду ножа він був розташований поряд з одягом потерпілого ОСОБА_14 , на якому мали місце сліди бурого кольору, то не виключено, що вони могли потрапити і на руків`я ножа.

Вказаний ніж не являється холодною зброєю, відноситься до ножів побутового призначення та виготовлений не заводським способом (висновок експерта № 35 від 15.01.2014 року). При цьому, як вбачається з дослідницької частини зазначено висновку ширина клинка ножа становить 34,6 мм., а при проведенні криміналістичної експертизи № 22-МК від 17.03.2014 встановлено, що ширина клинка, яким здійснено пошкодження становить від 21 мм. до 24 мм. При цьому експерт не дав стверджувальний висновок про те, що саме дослідженим ножем здійснено пошкодження, а зазначив, що не виключається. Отже, зазначені обставини можуть вказувати на те, що пошкодження потерпілому могли бути спричинені іншим ножем, який має меншу ширину клинка, чим вилучений ніж.

Досліджені докази у своїй сукупності підтверджують те, що 5 січня 2014 року в помешканні де знаходився ОСОБА_4 , прийшли його співмешканка ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та чоловік на ім`я ОСОБА_20 , з приводу виселення з квартири. Під час спілкування виник конфлікт внаслідок якого як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження, вони обоє перебували на стаціонарному лікуванні, проте органом розслідування ці обставини не перевірялися.

У відповідності із ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
В свою чергу стандарт доведення «поза розумним сумнівом», визначений практикою ЄСПЛ (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A № 25), може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Докази, якими б поза розумним сумнівом підтверджувалась вина ОСОБА_4 , стороною обвинувачення суду не надані, доводи обвинуваченого про те, що він не причетний до умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , залишились не спростованими.

Відповідно до вимог ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону.

Як встановлено в судовому засіданні, по відношенню до обвинуваченого передували агресивні і наполегливі дії потерпілого та свідків, які в термінах ст. 36 КК України можна охарактеризувати як суспільно небезпечне посягання на охоронювані законом права та інтереси іншої особи та суспільні інтереси. Зазначені обставини підтверджено висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , показами свідка ОСОБА_24 , який повідомив, що ОСОБА_15 був у крові, були порізи на ногах, тобто підтверджують покази ОСОБА_15 , що у осіб, які на нього напали були ножі. Доказів, крім показань потерпілого, свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_26 , про те, що вони нібито бачили в руках у ОСОБА_4 ніж, суду не надано, при цьому як зазначалося вище у висновку криміналістичної експертизи відсутня будь-яка слідова інформація про те, що ніж був у руках останнього, також суд не може покласти в основу обвинувачення суперечливі покази потерпілого та свідків. Крім того, під час проведення судових експериз було встановлено, що ширина клинка ножа, яким було спричинено тілесне ушкодження має меншу ширину, чим ніж, який був наданий ОСОБА_8 . Отже, переконливих доказів про те, що саме ОСОБА_4 наніс удар ножем суду не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого у перевищенні меж необхідної оборони.

У своїх рішеннях Верховний Суд підкреслював, що обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Також Верховний Суд визначав, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий учасниками судового розгляду з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та змінене обвинувачення за ст. 124 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважає, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_4 на підставі ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки при судовому розгляді не доведено обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, так і за ст. 124 КК України.

Цивільні позови прокурора та потерпілого залишити без розгляду.

Процесуальні витрати віднести за рахунок держави.

Питання про речові докази, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 121 ч. 1 КК України, у зміненому обвинуваченні за ст. 124 КК України та виправдати за цими законами.
Цивільні позови потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілого - залишити без розгляду.

Речові докази, чоловічий светр, майку, ніж, які передано на зберігання до камери схову Житормирського ВП - знищити.

Процесуальні витрати віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1