УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.10.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001238 від 01.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, до чергової частини Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає АДРЕСА_1 про те, що 30.09.2020 року невстановлена особа яка, в магазині «Табакерочка» на проспекті Академіка Глушко № 14/9, увійшовши у довіру продавця магазину, розрахувалась із ним сувенірними грошима взяла навушники вартість яких 749 гривень НБУ та втікла. Особу було із навушниками затримано поряд із магазином, нею виявився раніше судимий ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сума матеріального збитку встановлюється. ЄО № 19497.

В ході досудового розслідування,в ході огляду місця події 30.09.2020 року за адресою: м. Одеса, пр.-тАк. Глушко 14/9, в магазині «Табакерочка», було виявлено та вилучено, а саме: коробку із навушниками марки « А-2Е-Sports», які до цього зі слів потерпілого ОСОБА_5 були викрадені громадянином, який в подальшому був встановлений як ОСОБА_6 та чотири купюри номіналом 200 гривень з надписом «Сувенир», якими останній намагався розрахуватись за вищевказані навушники, що в подальшому постановою слідчого визнано речовим доказом, який відповідно до ст..98 КПК України відповідає критеріям речових доказів, що можуть бути використані як речовий доказ в подальшому досудовому розслідуванні (проведення впізнання, експертиз, інших слідчих (розшукових) дій, в який виникне необхідність та в подальшому судовому розгляді).

Враховуючи те, що на теперішній час є достатні підстави вважати, що вищезазначене майно є доказом злочину, використано як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, існує ризик, що при поверненні цього майна підозрюваним воно буде реалізовано іншим особам, приховано, знищене, пошкоджене, втрачено або передано, що ускладнить встановлення об`єктивної істини за кримінальним провадженням.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів та проведення ряду відповідних судових експертиз, а також те, що вказані предмети мають суттєве значення для подальшого розслідування зазначеного кримінального провадження.

До суду надійшла заява про розгляд клопотання у відсутність слідчого.

Відповідно до рапорту слідчого власник майна належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, та доведено матеріалами клопотання, що коробка із навушниками марки «А-2Е-Sports» належать представнику юридичної особи, тобто особі, яка є потерпілим у кримінальному провадженні, та саме за зверненням якої було розпочате досудове розслідування, тому з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим у клопотанні не доведено необхідність в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно, у зв`язку із чим клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке належить потерпілому, задоволенню не підлягає.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході огляду місця події майно, а саме: чотири купюри номіналом 200 гривень з надписом «Сувенир», відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про залучення речових доказів від 01.10.2020 року, згідно якої чотири купюри номіналом 200 гривень з надписом «Сувенир» визнані речовими доказами в кримінальному провадженні №0001238 від 01.10.2020 року.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечення збереження речових доказів. В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого в частині накладення арешту на чотири купюри номіналом 200 гривень з надписом «Сувенир» підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001238 від 01.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на чотири купюри номіналом 200 гривень з надписом «Сувенир».

В задоволенні клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 про накладення арешту на коробку із навушниками марки «А-2Е-Sports» відмовити.
Зобов`язати потерпілого на першу вимогу слідчого надати коробку із навушниками марки «А-2Е-Sports».
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1