Справа №585/1929/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/512/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2020 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У кримінальному провадженні № 0000474 від 11.07.2020 року, яке перебуває в провадженні СВ Роменського ВП ГУ НП в Сумській області, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.2 ст.296 КК України.

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернулася заступник начальника СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 із клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 2 місяці по 10.12.2020 року включно, яке ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.10.2020 року задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 строком на 60 діб по 15.55 год. 06.12.2020 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді невмотивованою, необґрунтованою, незаконною та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2020 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло з 22.00 год. до 07.00 год. та встановити обмеження щодо спілкування з потерпілою.

У своїх доводах захисник стверджує, що приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , суд жодним чином не обґрунтував та не навів доказів існування ризиків та обґрунтованості підозри.

Вказує, що в клопотанні слідчого, перелічується документи, якими начебто обґрунтовується підозра оголошена ОСОБА_8 , при цьому через 3 місяці розслідування немає жодного свідка який би прямо вказував на ОСОБА_8 як на особу, що скоїла злочин передбачений ч.2 ст. 121 КК України. Звертає увагу, що сам факт присутності та нанесення двох ударів у ліву частину обличчя потерпілого не заперечується ОСОБА_8 , але як вбачається із наданих стороною обвинувачення матеріалів, зліва у потерпілого не встановлено жодного тілесного ушкодження.

Крім того, зазначає, що огляд місця події, як вбачається з протоколу проведено з 11.07.2020 з 05.25 год. до 06.80 год., тобто розпочато за 43 хвилини до отримання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, а виходячи із тривалості проведення цієї слідчої дії огляд проводився і під час надання медичної допомоги ОСОБА_10 та госпіталізації його до лікарні, однак у протоколі відсутні будь-які дані про присутність у цей час на місці події ОСОБА_10 . Вказує, що у вказаному протоколі зазначено як учасників: слідчого, понятих та експерта, інші учасники відсутні, однак сам текст протоколу огляду містить неодноразове формулювання «за слів свідків», у той час як їх присутність не зафіксовано та не зазначено у протоколі, як і відсутність даних у протоколі про присутність на місці слідчої дії ОСОБА_8 .

Також зазначає, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою при обґрунтуванні підозри сторона обвинувачення посилалася на протоколи допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , але звертаючись із клопотанням про продовження запобіжного заходу допити вказаних свідків у матеріалах справи відсутні. Між іншим, інші свідки, допити яких містяться в матеріалах справи не вказують на факт бійки поряд із кафе «Джин» при цьому жоден із них не зазначає анкетні дані чи ознаки і прикмети будь-якого із учасників, крім самого ОСОБА_10 , вказуючи при цьому кількість учасників бійки від 5 до 10 осіб, через що вважає, що висновок слідчого судді про те, що «наявні факти та зібрана інформація не викликає сумнів в тому, що Корж міг вчинити злочин» є помилковим.

Щодо заявлених ризиків, апелянт, зазначає, що вони теж не обґрунтовані, оскільки жодних доказів на їх існування не надано. Вказує, що у ОСОБА_8 була можливість ухилятися від слідства, оскільки 11.07.2020 року він по роботі, був у інших містах та міг не повертатись до м. Ромни. На свідків впливати він не може, оскільки і так жоден з них не вказав на нього не тільки як на учасника конфлікту чи бійки, а навіть як на особу, яка у той час перебувала в кафе «Джин» чи поблизу. Сама по собі тяжкість інкримінованого злочину у сукупності з необґрунтованою підозрою та не доведеністю ризиків не можу бути підставою для тримання особи під вартою.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, має стабільне джерело доходів і сталі сімейні та соціальні зв`язки, молодий вік, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, думку прокурора, який заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника, та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеному до ЄРДР за № 0000474 від 11.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.2 ст. 296 КК України.

11.07.2020 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11.07.2020, 26.09.2020 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами слідчих суддів неодноразово продовжувався та строк тримання ОСОБА_8 було продовжено до 17.30 год. 11.10.2020 року, як продовжено і строк досудового розслідування та встановлено до 11.10.2020 року.

06.10.2020 року заступник начальника СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_14 звернулася до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.10.2020 року задоволено та відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 15.55 год. 06 грудня 2020 року.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення, кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише у тих випадках, коли прокурор у судовому засіданні зможе довести що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.

Згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вказаних вимог закону слідчим суддею дотримано.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання заступника начальника, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину (ч.2 ст. 121 КК України), за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також є такими, що ґрунтуються на матеріалах справи, висновки слідчого судді про об`єктивність причин продовження строку тримання під вартою обумовлено потребами досудового розслідування, зокрема необхідність виконати значний обсяг процесуальних та слідчих дій, які до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою провести не представляється можливим у зв`язку зі складністю кримінального провадження.

Сукупність доданих до клопотання заступника начальника матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для продовження відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Колегія суддів зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у Рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

З такого визначення слідує, що на стадії судового контролю слідчий суддя оцінює докази на предмет їх вагомості, що підтверджується і вимогами ст. 178 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суд, крім інших обставин, зобов`язаний оцінити саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього обмежувальних заходів.

У зв`язку з цим, щодо доводів апеляційної скарги захисника з приводу незгоди з пред`явленою підозрою за ч.2 ст. 121 та за ч.2 ст. 296 КК України та з недопустимістю наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зокрема протоколами проведення слідчих дій, то колегія суддів зазначає, що на даному етапі досудового розслідування, як суд першої інстанції та і апеляційний суд позбавлені можливості вдаватися до оцінки їх належності та допустимості, а про наявність або відсутність вищезазначених обставин, суд перевіряє безпосередньо на іншій стадії - стадії судового розгляду.

Крім іншого, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_8 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою підозрюваного, при цьому заслухав пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного, його захисника, а також потерпілих та їх представників та навів в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Як вбачається, клопотання заступника начальника належним чином містить обґрунтування, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, що відповідно до матеріалів справи виступало предметом дослідження у суді першої інстанції.

Крім іншого, в обґрунтування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, зазначено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, при цьому з врахуванням наслідків, що настали спричинення тяжких тілесних ушкоджень молодій людині, яка померла, свідчить про ступінь суспільної небезпечності підозрюваного та беручи до уваги, майбутнє покарання за вчинений злочин значно підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, після спричинення тілесних ушкоджень померлому, коли останній лежав без свідомості на дорозі, підозрюваний залишив місце скоєння злочину.

Враховуючи викладене, щодо тверджень захисника, що ОСОБА_8 хоч і мав можливість ухилятися від слідства, однак цього не зробив, колегія суддів ставиться критично, оскільки після події злочину затримання підозрюваного ОСОБА_8 відбулося в досить короткий проміжок часу.

Також, апеляційний суд не може погодитись і з доводами захисника про відсутність ризику можливого впливу підозрюваного на свідків, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент вчинення злочину в місці де це трапилось, перебувала значна кількість людей, які були свідками даної події та надавали слідству важливу інформацію, що дає підстави вважати, що підозрюваний в разі застосування до нього менш суворого запобіжного заходу намагатиметься незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом залякування з метою зміни показів та відмови від дачі показань.

Доводи захисника про те, що сама тяжкість злочину, не може бути підставою для тримання підозрюваного під вартою, є неогрунтованими, оскільки в даному випадку, вказана захисником обставина, існує не сама по собі, окрім неї слідчим суддею правильно встановлено як обґрунтованість підозри так і наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків.

Доводи апелянта, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, має стабільне джерело доходів і сталі сімейні та соціальні зв`язки, молодий вік, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, то в даному випадку, виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 296 КК України, вчинення одного з яких передбачає застосування насильства, наслідком якого є смерть молодої людини, не спростовують відсутність підстав для продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що в даному випадку, продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та є доцільним, приймаючи до уваги характер та обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, оскільки, в даному випадку суспільний інтерес переважає над особистим інтересом підозрюваного, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, та задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2020 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.55 год. 06.12.2020 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4