ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4295/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/433/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Службова недбалість
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, громадянки України, з вищою освітою, директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова, одружену, не судиму, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядних або адміністративно-господарських функцій у соціальній сфері, строком на 1 рік, без штрафу.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України поклдено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід та інші заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Згідно вироку ОСОБА_7 , будучи переведеною на підставі розпорядження Харківського міського голови за № 4021 від 05.09.2011 з посади начальника відділу соціальної роботи центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського (на той час Жовтневого) району м. Харкова (далі Центр) на посаду директора вказаного Центру, розташованого по вул. Полтавський шлях, 11 у м. Харкові, маючи вищу економічну освіту після закінчення у 1998 році Харківської державної академії міського господарства по спеціальності «Економіка підприємства», після завершення навчання у Харківському національному економічному університеті, отримала повну освіту за спеціальністю «Державна служба» та здобула кваліфікацію магістра державної служби, а з 07.09.2013 згідно з розпорядженням № 1731/2к їй присвоєно черговий 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування, здобувши значний досвід роботи у сфері здійснення захисту дітей від усіх форм фізичного, сексуального, економічного та психологічного насильства, образ, недбалого й жорстокого поводження з нею, на протязі тривалого часу обіймала вказану посаду.
Так, ОСОБА_7 , будучи службовою особою державної установи, була достовірно обізнаною та керувалась у своїй роботі Конституцією України, актами Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а також Законами України «Про попередження насильства в сім`ї», «Про охорону дитинства», «Про соціальні послуги», «Про звернення громадян», «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», «Про соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю», Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989, іншими нормативно-правовими актами, в тому числі й «Порядком розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров`я України за № 564/836/945/577 від 19.08.2014, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.09.2014 за № 1105/25882, а також «Положенням про Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова», затвердженим рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 за № 579/17 та «Посадовою інструкцією директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району міста Харкова», затвердженою 11.05.2017 директором Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.
5 вересня 2017 року ОСОБА_7 , як директор центру, отримала офіційно зареєстровану на її ім`я письмову заяву ОСОБА_10 від 05.09.2017 щодо негайного вирішення питання про вилучення малолітніх дітей, а саме його племінників: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із сім`ї його рідної сестри, ОСОБА_13 , у зв`язку з тим, що її співмешканець, ОСОБА_14 , застосовує насилля до дітей шляхом їх побиття, а у молодшого племінника ( ОСОБА_12 ), який страждає на захворювання астмою, на тілі наявні травми та розірвана губа.
Однак, ОСОБА_7 , маючи реальну можливість добросовісно виконати свої службові обов`язки, неналежним чином віднеслась до їх виконання через несумлінне ставлення до них під час та після організованої перевірки зазначеного звернення ОСОБА_10 щодо здійснення заходів, спрямованих на виявлення дитини, яка перебувала у складних життєвих обставинах і потребувала сторонньої допомоги, а також до вжиття заходів для забезпечення захисту її прав, свобод і законних інтересів.
Спочатку ОСОБА_7 , бажаючи діяти відповідно до вимог п. 2.5. «Посадової інструкції директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району міста Харкова», затвердженою 11.05.2017, вирішила організувати розгляд фахівцями центру звернення ОСОБА_10 від 05.09.2017, який чітко вказав у своїй заяві про відомі йому факти жорстокого поводження з боку ОСОБА_14 , співмешканця ОСОБА_13 , у відношенні малолітнього ОСОБА_12 .
Того ж дня вона видала наказ №157 про здійснення підлеглими їй по службі фахівцями із соціальної роботи у встановлені законодавством строки соціального відвідування ряду сімей, в тому числі й сім`ї ОСОБА_15 , а контроль за виконанням даного наказу залишила за собою. Крім того, ОСОБА_7 підписала повідомлення за №711 та №712 від 06.09.2017, які відповідно були направлені на ім`я Начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області та Начальника служби у справах дітей Новобаварського району м. Харкова щодо вирішення питання про проведення роботи в межах компетенції з сім`єю ОСОБА_15 , посилаючись при цьому на заяву, яка надійшла до Центру від ОСОБА_10 про застосування ОСОБА_14 , співмешканцем ОСОБА_13 , фізичної сили щодо малолітньої дитини останньої.
При цьому, фахівці із соціальної роботи Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на виконання наказу №157 від 05.09.2017 про здійснення соціального відвідування сім`ї ОСОБА_15 , не здійснивши фактично вихід за місцем проживання вказаної сім`ї та перевірки отриманої інформації про вчинення фізичного насилля у відношенні малолітньої дитини з боку ОСОБА_14 , нехтуючи покладеними на них службовими обов`язками щодо виявлення, як такої дитини в сім`ї ОСОБА_15 , яка на той час потребувала соціальної, медичної, юридичної, психологічної, педагогічної та матеріальної допомоги, охорони й захисту її морального, фізичного та психологічного здоров`я, і формально, зі слів ОСОБА_13 , матері дитини, склали акт №516 та картку обліку роботи з сім`єю від 07.09.2017. У зазначених офіційних документах, які затверджені Наказом Міністерства соціальної політики України від 09.07.2014 за №450, фахівці Центру обійшли своєю увагою факт підтвердження чи спростування щодо застосування фізичного насилля у відношенні трирічного ОСОБА_12 з боку ОСОБА_14 , співмешканця матері дитини, про якого в них жодним словом так і не було згадано.
У той час ОСОБА_14 , про якого у своїй заяві вказав ОСОБА_10 , у період з листопада 2016 року по кінець серпня 2017 року, перебуваючи за місцем сумісного проживання зі своєю сім`єю у кв. АДРЕСА_2 , діючи свідомо і навмисно, вже встиг завдавати сильних фізичних та психологічних страждань малолітньому ОСОБА_12 , з метою обмеження дитини в можливості нормального відпочинку та сну, неодноразово в присутності та з мовчазної згоди співмешканки, тобто ОСОБА_13 , у нічний час доби, застосовуючи фізичну силу, здійснював його побиття ременем, долонями рук по різним частинам тіла, а також здавлювання його шиї руками, завдаючи малолітньому потерпілому фізичного болю, а також фізичного та морального страждання.
Таким чином, ОСОБА_14 у зазначений вище період часу виконав всі дії, які вважав за необхідне, спрямовані на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, шляхом нанесення побоїв своєму трирічному сину, ОСОБА_12 , з метою його надуманого покарання.
Надалі, ОСОБА_14 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на застосування фізичного насильства щодо малолітньої дитини, приблизно в один із днів наприкінці серпня 2017 року, більш точну дату встановити в ході досудового розслідування не виявилося за можливе, перебуваючи за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, за мовчазної згоди та в присутності співмешканки в нічний час доби, застосовуючи фізичне насильство, наніс трирічному ОСОБА_12 удари ногами по внутрішній поверхні лівої гомілки та по зовнішній поверхні лівої гомілки, чим спричинив потерпілому перелом обох кісток лівої гомілки, який має ознаки СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи трупу №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.
Після цього, ОСОБА_14 також приблизно в один із днів наприкінці серпня 2017 року, перебуваючи за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, в присутності та за мовчазливої згоди своєї співмешканки, у нічний час доби, застосовуючи фізичну силу, спочатку поклав малолітнього ОСОБА_12 животом на ліжко, а потім, притискаючи його лівою рукою за потилицю, наніс кулаком правої руки в хаотичному порядку декілька ударів по спині дитини. Надалі ОСОБА_14 перевернув свого сина на спину та наніс ще декілька ударів кулаком правої руки в ділянку грудної клітини, завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді зрощеного перелому 9-го ребра справа по середньо-пахвовій лінії та зрощеного перелому 11-го ребра справа по лінії лопатки, які мають ознаки СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи трупу №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.
Крім того, ОСОБА_14 , починаючи приблизно з кінця серпня 2017 року, діючи узгоджено з ОСОБА_13 , бажаючи заподіяти малолітньому ОСОБА_12 особливого мучення у вигляді страждань шляхом тривалого позбавлення останнього їжі, в умовах обмеження вільного пересування у зв`язку з раніше отриманими тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, умисно обмежували йому доступ до їжі. При цьому, ОСОБА_14 у зазначений вище період часу, маючи умисел, направлений на сукупне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючому у стані зовнішнього обмеження харчування малолітньому ОСОБА_12 , діючи узгоджено, в присутності співмешканки, застосовуючи фізичну силу, завдавав неодноразово руками удари, удари-стиснення в ділянку голови малолітнього потерпілого.
Однак, ОСОБА_7 , як директор Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова, у свою чергу, ознайомившись з актом №516 та карткою обліку роботи з сім`єю від 07.09.2017, які за змістом мали явний характер формального підходу підлеглими їй по службі фахівцями до їх складання та здійснення самої перевірки заяви про жорстоке поводження з дитиною з боку співмешканця матері дитини, діючи усвідомлено, виконала покладені на неї службові обов`язки неналежним чином не так, як того потребували інтереси служби, тобто неякісно, неповно, поверхово, у протиріччі з встановленим порядком.
При цьому вона, являючись службовою особою державної установи, отримавши звернення ОСОБА_10 від 05.09.2017 про факти жорстокого поводження з малолітнім ОСОБА_12 , повинна була передбачити, що в результаті неналежного виконання нею своїх службових обов`язків, можуть настати тяжкі наслідки у вигляді смерті дитини, але, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на їх запобігання, допустила порушення п. 5.1.1. «Положення про Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова», затвердженого рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 за № 579/17, п. 3.5. «Посадової інструкції директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», затвердженою 11.05.2017, а також абзаців 3, 4 п.1 розділу ІІІ, абзаців 4, 5 п. 6 розділу ІІІ «Порядку розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення».
Так, директор роботи Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова ОСОБА_7 , починаючи з 07 вересня 2017 року, усвідомлюючи факт порушення нею своїх службових обов`язків, не здійснила в повному обсязі заходи щодо виявлення дитини, трирічного ОСОБА_12 , який перебував у складних життєвих обставинах і потребував негайно сторонньої допомоги, що обумовлено п. 5.1.1. «Положення про Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова»), не вжила всіх заходів для забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів дитини, в даному випадку малолітнього ОСОБА_12 ), передбачених п. 3.5. «Посадової інструкції директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді».
Крім того, у зв`язку з ситуацією, що склалася в сім`ї з малолітнім ОСОБА_12 , у відношенні якого протягом тривалого часу застосовувалося систематичне насилля, вона не організувала з іншими суб`єктами, а саме: службою у справах дітей, органами поліції, закладами освіти та охорони здоров`я, а також безпосередньо фахівцями Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, надання невідкладної медичної (не викликали швидку допомогу), психологічної та інших видів допомоги дитині, яка постраждала від жорстокого поводження, що передбачено абзацом 3 п.1 розділу ІІІ «Порядку розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення»;
- в межах компетенції не долучилася до вжиття невідкладних заходів з ліквідації наслідків жорстокого поводження з дитиною (абзацом 4 п.1 розділ ІІІ вказаного «Порядку розгляду»);
- не організувала здійснення екстреного втручання з наданням необхідних соціальних послуг дитині, малолітньому ОСОБА_12 , який постраждав від жорстокого поводження (абзацом 4 п. 6 розділу ІІІ вказаного «Порядку розгляду»);
- не організувала направлення у зв`язку з виниклою потребою малолітньої дитини, ОСОБА_12 , який постраждав від жорстокого поводження, до центру соціально-психологічної допомоги (абзацом 5 п. 6 розділу ІІІ вказаного «Порядку розгляду»).
Наведені вище порушення службових обов`язків директором Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова ОСОБА_7 у сукупності призвели до того, що вона за відсутності будь-яких об`єктивних факторів, які б могли завадити їй сумлінно і добросовісно виконати свої службові функції та повноваження, спрямовані на організацію та участь у взаємодії з іншими службами (суб`єктами), як передбачено у п. 2 розділу І вказаного «Порядку розгляду», щодо своєчасного і невідкладного надання медичної, психологічної допомоги малолітньому ОСОБА_12 , який вже на той час в результаті систематичного побиття зазнав морального, фізичного болю та страждань, а також тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості і, перебуваючи у стані аліментарної дистрофії (голоду) внаслідок зовнішнього обмеження харчування, продовжував зазнавати жорстокого поводження з боку своєї матері та її співмешканця.
Так, ОСОБА_14 , відчуваючи безкарність за раніше вчинене насилля у відношенні малолітнього сина, ОСОБА_12 , після 07 вересня 2017 року, діючи узгоджено та в присутності своєї співмешканки, ОСОБА_13 , умисно обмежуючи доступ дитини до їжі протягом декількох днів, застосовуючи фізичну силу, продовжив завдавати удари руками, удари-стиснення в ділянку голови малолітнього потерпілого, внаслідок чого у нього в подальшому виникла тяжка черепно-мозкова травма.
В результаті ОСОБА_14 у групі з ОСОБА_13 у зазначений вище період часу виконали всі дії, які вважали за необхідне щодо заподіяння їх малолітньому сину, ОСОБА_12 , тяжких тілесних ушкоджень, вчинених способом, що має характер особливого мучення, і лише 26.09.2017, після того, як сусідка, ОСОБА_18 викликала бригаду швидкої медичної допомоги і потерпілого було доставлено до Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова з діагнозом: кома, кахексія, гіповалемія, де йому було надано адекватну кваліфіковану спеціалізовану медичну допомогу.
На час госпіталізації до медичного стаціонару ОСОБА_12 знаходився у стані критичної аліментарної кахексії (голод). Про це свідчать макроморфологічні дані, викладені вище, а також дані мікроскопії щодо фактичної відсутності жирової клітковини («виражена гіпоплазія жирової клітковини»), дистрофія та гіпоплазія внутрішніх органів, субатрофічний ентерит та коліт. Окрім того, за зміни у організмі дитини, що виникли внаслідок харчової недостатності із відповідними змінами обміну за рахунок, як енергетичної недостатності, авітамінозу, білкової недостатності та ін., свідчать зміни зубів, суглобів та кісток (карієс, набряк та деформація суглобів), хронічний гастрит, склеротичні зміни судин, фіброз підшлункової залози.
Малолітній ОСОБА_12 , не приходячи до свідомості ІНФОРМАЦІЯ_4 о 06 годині 30 хвилин помер.
Причиною смерті ОСОБА_12 стала аліментарна дистрофія (голод) внаслідок зовнішнього обмеження харчування.
Будь-яких захворювань, патологічних змін, які б могли, хоча б теоретично, внутрішньо перешкоджати процесу харчування у дитини ОСОБА_12 не виявлено.
Наявність повторних тяжких черепно-мозкових травм у дитини ОСОБА_12 погіршила й без того негативні, незворотні наслідки нестачі харчування.
В ході судово-медичного дослідження у ОСОБА_12 виявлено відсутність підшкірно-жирового шару, відсутність жирової тканини у великому сальнику та внутрішніх органах, загальний кахектичний вигляд трупа дитини.
Зважаючи на вік дитини (відсутність можливості самостійного забезпечення харчуванням та ще й в умовах обмеження вільного пересування), обмеження його доступу до їжі, вважається, як ушкодження, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді розвитку аліментарної дистрофії кахексії й керуючись п.4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р., визначити, як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя згідно з п.2.1.1. «а» та п.2.1.3 «о» даних правил.
Формування патологічних змін у дитини ОСОБА_12 внаслідок нестачі їжі відбувалося на протязі тривалого часу. За умови повного голодування через зовнішнє обмеження харчування цей термін мав складати не менш ніж 1 місяць.
Також встановлено наявність крововиливів під тверду мозкову оболонку головного мозку, які сформувалися, як мінімум, у два етапи, тобто внаслідок двох подій, термін виникнення яких обчислюється не менш ніж 3-4 тижнями та 7-10 діб. Крім того, встановлено наявність ішемічних некрозів головного мозку в стані вираженої організації. Ці зміни за давністю можуть відповідати найдавнішому з крововиливів під тверду мозкову оболонку, з тих що виявлені, як результат набряку-набубнявіння головного мозку. Виключити формування цих ішемічних уражень головного мозку внаслідок травматичної дії, що не пов`язана із формуванням давнішнього крововиливу під тверду мозкову оболонку, а виникли внаслідок прямого травматичного ушкодження головного мозку (забій головного мозку) також неможна. Виявленні мікроскопічно післяішемічні дрібні кісти більш ймовірно є віддзеркаленням наслідків набряку-набухання головного мозку, як ускладнення черепно-мозкової травми, давністю не менш ніж 7-14 діб.
Продуктивно - проліферативні зміни в м`яких оболонках головного мозку є результатом динамічних змін, пов`язаних як із крововиливами у м`які оболонки головного мозку, так і з неодноразовим механічним подразненням внаслідок післятравматичного набряку-набухання головного мозку, не виключаючи й вплив дисциркуляторних післятравматичних крововиливів у м`які мозкові оболонки головного мозку.
Зважаючи на встановлені мікро- та макроморфологічні зміни з боку головного мозку та його оболонок, комісія експертів приходить до висновків про те, що черепно-мозкові травми у дитини ОСОБА_12 сформувалися внаслідок не менш ніж 2-4 подій від впливу тупих предметів. Найближчий за часом факт травмування голови дитини ОСОБА_12 відбувся приблизно за 7-10 діб до настання смерті дитини.
Ознаки забою головного мозку, крововиливів під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, що виникли на протязі тривалого часу у різні терміни, свідчать про те, що механізми формування цих ушкоджень, могли бути різними удар, стиснення, та ін.
Синці і садна на щоках є результатом дії тупого предмету з обмеженою площею поверхні, що травмує за механізмом удар-ковзання, удар. Наявність гнійних ран слизових оболонок обох щік в проекції названих зовнішніх ушкоджень можна розцінити як еквівалент удару, удару-стиснення в ділянку голови, внаслідок якого виникла тяжка черепно-мозкова травма у дитини ОСОБА_12 .
Зважаючи на характер післятравматичних змін головного мозку та його оболонок у дитини ОСОБА_12 , кожне з ушкоджень, що привело до формування крововилив під тверду мозкову оболонку, окремо, є таким, що могло привести до набряку-набубнявіння головного мозку. Про це свідчать виявлення рентгенологічних ознак розходження сагітального шву на 6мм разом із макроморфологічним винайденням слідів вираженого вклинення мозочка у великий потиличний отвір. Цей стан є небезпечним для життя. Таким чином, відповідно до п.4.8 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р., черепно-мозкова травма у дитини ОСОБА_12 за ступенем тяжкості (п.2.1.3. «г», п.2.1.3.«о» даних правил) має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи №349-Ат/17 від 24.10.2017 та комісійної судово-медичної експертизи №498-КЕ/2017 від 20.12.2017.
За умови своєчасного перешкоджання зовнішнім чинникам (обмеження їжі та травмування, що відбувалося на протязі тривалого часу), а також за умови своєчасного надання будь-якої медичної допомоги й відповідного харчування, смерть дитини ОСОБА_12 , як наслідок вказаних зовнішніх чинників, вплив яких відбувався на протязі місяців, не настала би, що підтверджено висновком комісійної судово-медичної експертизи № 498-КЕ/2017 від 20.12.2017.
Таким чином, директор Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова ОСОБА_7 у період з 07 по 27 вересня 2017 року, проявляючи злочинну службову недбалість, тобто неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, допустила порушення п.п. 5.1.1. «Положення про Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова», п. 3.5. «Посадової інструкції директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», а також абзаців 3, 4 п.1 розділу ІІІ, абзаців 4, 5 п. 6 розділу ІІІ «Порядку розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення», які у своїй сукупності, перебуваючи у причинному зв`язку, призвели до спричинення тяжких наслідків у вигляді смерті малолітньої дитини, ОСОБА_12 .

В своїй апеляційній скарзі, захисник просить скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст.284 КПК України.

На думку захисника, судом скопійовано текст обвинувального акту, не перевірено його зміст, не звернуто також уваги на посилання сторони захисту на невірне трактування нормативно-правові актів.

Зокрема, Розділ III Посадової інструкція директора Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова та безпосередньо п.3.5. цього Розділу, про порушення якого йде мова у вироку, взагалі не може бути застосований до визначення наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, оскільки склад зазначеного кримінального правопорушення утворюється у зв`язку із порушенням службовою особою відповідних службових обов`язків.

Розділ III Посадової інструкції має назву «ПРАВА» та визначає, що директор Центру має право: «... п.3.5. Вживати заходів для забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів сім`ї, дітей та молоді».

Суд першої інстанції не звернув увагу на абзац 1 п. 1 даного Розділу в якому зазначено, що координатором заходів щодо захисту дітей від жорстокого поводження з ними або загрози його вчинення є служба у справах дітей.

Дії Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді під час розгляду звернень та повідомлень про випадки жорстокого поводження щодо дитини визначені пунктом 6 даного Розділу, відповідно до якого Центр має найменший обсяг повноважень та обов`язків, які зводяться до прийняття такого звернення/повідомлення, передачі його у письмовій формі до служби у справах дітей, органів внутрішніх справ, здійснення екстреного втручання, надання необхідних соціальних послуг дітям, які постраждали від жорстокого поводження або стосовно яких існує загроза його вчинення тощо.

Таким чином, апелянт вказує, що Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова позбавлений можливості комплексно вживати заходи щодо захисту дітей від жорстокого поводження з ними або загрози його вчинення, а його прямі повноваження зводяться лише до вузького переліку дій в разі отримання звернення про такі факти.

Жоден з перелічених стороною обвинувачення в обвинувальному акті та продубльованих у вироку суду першої інстанції нормативно-правових актів не містить чіткого переліку обов`язків ОСОБА_7 як директора Центру, які можуть бути покладені в основу твердження про те, що саме невиконання нею таких службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, у своїй сукупності, перебуваючи у причинному зв`язку, призвели до спричинення тяжких наслідків у вигляді смерті малолітнього ОСОБА_12 .

Зазначає, що Пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення неконкретизоване, оскільки не містить чітких вказівок на те. які саме обов`язки неналежно виконала обвинувачена ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_7 добросовісно виконувала свої службові обов`язки, належним чином, сумлінно ставилася до них під час та після організованої перевірки звернення ОСОБА_10 .

Відповідно до «Положення про Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ІНовобаварського району м. Харкова», затвердженого рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 року за №579/17, функціями центру є надання виключно соціальних послуг та пов`язаних з цим питань. Жодних функцій щодо виявлення та перешкоджання насилля в сім`є ОСОБА_19 не має.

Окрім того, відповідно до принципів діяльності Центру, одним із принципів його діяльності є добровільність вибору в отримання чи відмові від отримання соціальних послуг. Тобто, ОСОБА_19 може надавати свої послуги тільки і лише зі згоди отримувача таких послуг, яким в нашому випадку була ОСОБА_13 як мати малолітньої дитини.

Жодні порушені ОСОБА_10 питання у своєму зверненні, яке надійшло до Центру 05.09.2017 року, не віднесено до повноважень Центру.

Облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах ОСОБА_19 не веде. Ведення обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах віднесено до повноважень Служби у справах дітей відповідно до Порядку ведення службами у справах дітей.

Також апелянт наголошує, що потрапити до приватної власності особи, її місця мешкання, можна лише за її добровільної згоди або за відповідним рішенням суду.

Тобто, безпосереднє виявлення можливе лише в тому випадку, якщо фахівці із соціальної роботи (працівники Центру) фактично потрапили в приміщення та побачили видимі ознаки насильства над особою (синці, рваний одяг, пригнічений стан та інше).

В такому випадку, працівники Центру, як зазначено у вироку суду першої інстанції, повинні викликати швидку допомогу.

В даному випадку сім`ю не було безпосередньо виявлено у зв`язку з тим. що при відвідуванні 06.09.2017 року за адресою, спеціалістам Центру ОСОБА_17 та ОСОБА_16 двері їм не відчинили.

Посилання суду першої інстанції у вироку на той факт, що фахівці Центру ОСОБА_17 та ОСОБА_16 фактично не здійснили вихід за адресою мешкання малолітнього ОСОБА_12 не відповідає фактичним обставинам.

ОСОБА_13 було надано послугу консультування та послугу кризового та екстреного втручання, про що є записи в Картці обліку роботи з сім`єю (особою) та було складено відповідні акти кризового та екстреного втручання.

ОСОБА_13 роз`яснено про можливість допомоги їй вирішити соціальні питання, які вона не може вирішити самостійно, але вона завірила фахівців, що таких питань не має та всі соціальні питання вирішує самостійно. Щодо потреб сім`ї було заповнено Акт оцінки потреб дитини та її сім`ї №516 від 07.09.2017 року, де ОСОБА_13 поставила свій підпис особисто. Також з ОСОБА_13 проведено профілактичні бесіди щодо необхідності виконувати свої батьківські обов`язки належним чином та в разі потреби звернутися до Центру за допомогою.

Таким чином, фактичне відвідування працівниками Центру адреси мешкання малолітнього ОСОБА_12 підтверджується самим фактом відвідування наступного дня Центру ОСОБА_13 за залишеним їй працівниками Центру запрошенням.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_13 пояснила, що 06.09.2017 року вдома не перебувала. Пізніше побачила запрошення та 07.09.2017 року добровільно з`явилася до Центру. Під час спілкування з працівниками Центру ввела їх в оману та надала недостовірну інформації щодо відсутності фактів насилля над дитиною, оскільки боялася свого співмешканця та того, що дітей можуть забрати у притулок.

Тобто, з огляду на викладене, на думку захисника, Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова виконані всі покладені на нього законом обов`язки щодо виявлення сімей, дітей та молоді, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують сторонньої допомоги, направлені запити до органів поліції та в службу у справах дітей.

Жодного зворотного зв`язку із Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області (вих.№711 від 06.09.2017 року) до Центру не було.

Підтвердження чи спростування фактів щодо застосування фізичного насилля у відношенні трирічного ОСОБА_12 з боку ОСОБА_14 віднесено до компетенції служби у справах дітей відповідно до Порядку проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав належної правової оцінки поясненням обвинуваченої ОСОБА_7 , які визначив «як спосіб захисту і спробу уникнути відповідальності за скоєний злочин», а також безпідставно відмовив у допиті свідків на яких наполягала сторона захисту.

Також захисник зазначає, що суд обмежив його виступ у судових дебатах, що є порушенням Конвенцію про захист прав людини і основоположні- х свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Вказує, про упередженість суду під час розгляду даної справи, про що свідчить той факт, що головуючим суддею ОСОБА_1 розглядалося кримінальне провадження №0001165 від 26.06.2018 року у відношенні ОСОБА_20 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та за результатами розгляду якого постановлено 31.07.2018 року вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 26.06.2018 року, укладену між прокурором Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_21 та обвинуваченою ОСОБА_20 яка укладена по кримінальному провадженню №0001165 від 26.06.2018 року.

Матеріали кримінального провадження №0001165 від 26.06.2018 року є похідними з матеріалів кримінального провадження №0001923 від 27.09.2017 року та були виділені з нього відповідною постановою прокурора.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2018 року стосовно ОСОБА_20 містить відомості, які суперечать обставинам скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 та зміст вироку відносно ОСОБА_20 та відносно ОСОБА_7 стосовно встановлених обставин кримінальних правопорушень відносно зазначених осіб ідентичний, за винятком посилання у цих вироках на положення посадових інструкції зазначених осіб та положень установ, які вони очолюють.

Окрім того, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001923 від 27.09.2017 року стосовно ОСОБА_7 , органом досудового розслідування здійснювався психологічний тиск на останню з метою спонукання на укладання угоди про визнання винуватості, аналогічної тій. що була підписана ОСОБА_20 та яку своїм вироком затвердив суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 .

Про це ОСОБА_7 також повідомлялося суду, однак зазначені факти жодним чином судом першої інстанції не перевірені.

Прокурор від своєї апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України відмовився.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора який висловив протилежну думку, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив суд апеляційної інстанції залишити вирок без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами свідків, ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 ..

Вказані свідки повідомили суду, що дійсно 5 вересня 2017 року до Центру звернувя ОСОБА_10 з приводу того, що співмешканець його сестри ОСОБА_14 застосовує фізичне насильство до малолітнього ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_7 видала наказ №157 про здійснення фахівцями служби із соціальної роботи соціального відвідування сімей, в тому числі сім`ї ОСОБА_15 , контроль залишила за собою.

ОСОБА_17 разом з ОСОБА_16 , як соціальні працівники за вказівкою ОСОБА_7 здійснювали відвідування сімей, проте до ОСОБА_13 не потрапили.

7 вересня 2017 року ОСОБА_13 прийшла до центру, від візиту до себе додому відмовилася.

Як пояснила сама ОСОБА_13 в судовому засіданні в суді першої інстанції, вона боялася свого співмешканця та фізичного насилля з його боку, повідомила що саме він бив дитину.

Після відвідування ОСОБА_13 центру, був складений акт потреб дитини.

В подальшому соціальні працівники центру сім`ю не відвідували.

Крім того свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 повідомили, що вони є сусідами вказаної сім`ї, чули як ОСОБА_26 плаче, бачили у нього тілесні ушкодження, розсічену губу, з початку вересня 2017 року мати возила дитину у візку, соціальних працівників свідки не бачили, до них ніхто не звертався

Покази зазначених свідків є логічними, послідовними та несуперечливими.

Також колегія суддів погоджується з частковим критичним ставленням суду першої інстанції до показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , оскільки вони є підлеглими обвинуваченої.

Крім того суд першої інстанції дослідив докази, надані стороною обвинувачення та обгрунтовано та законно поклав їх в основу обвинувального вироку.

Досліджені судом докази є належними та допустимими.

Зокрема судом була досліджена заява ОСОБА_10 від 5 вересня 2017 року, згідно якої ОСОБА_10 повідомив директору Центру ОСОБА_7 про те, що співмешканець його сестри б`є дітей, менша дитина вся в шрамах, розсічена губа, при цьому повідомив що дітей залишають одних на самоті, що є небезпечним.

При цьому відповідь на заяву ОСОБА_10 була складена ОСОБА_7 27.09.2020 року (Т.2 арк. 37) тобто вже після смерті дитини, яка була констатована о 6 годині 30 хвилин 27 вересня 2017 року.

Причиною смерті стала аліментарна дистрофія (голод) внаслідок зовнішнього обмеження харчування.

При цьому згідно судово-медичного дослідження у ОСОБА_12 виявлено відсутність підшкірно-жирового шару, відсутність жирової тканини у великому сальнику та внутрішніх органах, загальний кахектичний вигляд трупа дитини.

Експерт у своєму висновку вказав, що зважаючи на вік дитини (відсутність можливості самостійного забезпечення харчуванням та ще й в умовах обмеження вільного пересування), обмеження його доступу до їжі, вважається, як ушкодження, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді розвитку аліментарної дистрофії кахексії й керуючись п.4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р., визначити, як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя згідно з п.2.1.1. «а» та п.2.1.3 «о» даних правил.

Формування патологічних змін у дитини ОСОБА_12 внаслідок нестачі їжі відбувалося на протязі тривалого часу. За умови повного голодування через зовнішнє обмеження харчування цей термін мав складати не менш ніж 1 місяць.

Також встановлено наявність крововиливів під тверду мозкову оболонку головного мозку, які сформувалися, як мінімум, у два етапи, тобто внаслідок двох подій, термін виникнення яких обчислюється не менш ніж 3-4 тижнями та 7-10 діб. Крім того, встановлено наявність ішемічних некрозів головного мозку в стані вираженої організації. Ці зміни за давністю можуть відповідати найдавнішому з крововиливів під тверду мозкову оболонку, з тих що виявлені, як результат набряку-набубнявіння головного мозку. Виключити формування цих ішемічних уражень головного мозку внаслідок травматичної дії, що не пов`язана із формуванням давнішнього крововиливу під тверду мозкову оболонку, а виникли внаслідок прямого травматичного ушкодження головного мозку (забій головного мозку) також неможна. Виявленні мікроскопічно післяішемічні дрібні кісти більш ймовірно є віддзеркаленням наслідків набряку-набухання головного мозку, як ускладнення черепно-мозкової травми, давністю не менш ніж 7-14 діб.

Вказане свідчить, що вже 5 вересня 2017 року Центр, в особі директора ОСОБА_7 був повідомлений ОСОБА_10 про те, що існують факти, що свідчать про жорстоке поводження з дитиною тілесні ушкодження, постійний плач, погане самопочуття, повідомлення сусідів про дані обставини.

Проте після здійснення ОСОБА_7 та її підлеглими певних формальностей 5-7 вересня 2017 року, дитину ніхто не бачив та не оглядав, тобто фактичний вихід соціальних працівників з відвідуванням дитини здійснено не було.

А в період з 7 по 27 вересня ОСОБА_7 , як керівник центру взагалі не здійснила жодних заходів, які б були спрямовані на перевірку відомостей про жорстоке поводження з дитиною, зокрема такими діями могли бути забезпечення обвинуваченою щодобовий вихід соціальних працівників центру з подальшим опитом сусідів сім`ї, виклик працівників поліції з подальшим поданням заяви про можливо вчинюваний злочин над дитиною, тощо.

При цьому ОСОБА_7 обмежилась лише складенням листа у відповідь на заяву ОСОБА_10 27 вересня 2017 року, тобто вже після смерті дитини.

Обвинувачена ОСОБА_7 як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції стверджувала про те що не мала достатніх повноважень для виявлення дитини яка потребує допомоги та вилучення такої дитини з сім`ї.

Аналогічні доводи вказує і захисник у своїй апеляційній скарзі, суть якої зводиться до того, що обвинувачена чітко дотримувалась чинного законодавства та діяла в межах своєї компетенції.

На думку колегії суддів, такий підхід сторони захисту є формальним, з огляду на наступне.

З метою забезпечення найкращого врахування потреб дітей, які постраждали від жорстокого поводження наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства охорони здоров`я України за № 564/836/945/577 від 19.08.2014, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.09.2014 за № 1105/25882 було затверджено Порядок розгляду звернень та повідомлень з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози його вчинення.

Відповідно до розділу 1 ч.2 вказаного Порядку цей акт розроблено з метою впровадження ефективного механізму взаємодії служб у справах дітей, закладів соціального захисту дітей, центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, органів внутрішніх справ, закладів освіти, закладів охорони здоров`я.

При цьому констатовано, що Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного, сексуального, економічного та психологічного насильства, образ, недбалого й жорстокого поводження з нею, залучення до найгірших форм дитячої праці, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють, а також вживає необхідних заходів для забезпечення прав дітей, які стали свідками у кримінальному провадженні.

Згідно п.1 розділу 2 Положення звернення про факти жорстокого поводження з дітьми або загрозу їх вчинення можуть подаватися до будь-якого суб`єкта, визначеного у пункті 2 розділу I цього Порядку, в усній або письмовій формі за місцем проживання (перебування) дитини самою дитиною, батьками, одним із батьків дитини або особою/особами, які їх замінюють, будь-якими фізичними та юридичними особами.

Відповідно до п.1 розділу 3 Центри соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді здійснюють екстрене втручання, надають необхідні соціальні послуги дітям, які постраждали від жорстокого поводження або стосовно яких існує загроза його вчинення, та забезпечують соціальний супровід сімей, у яких проживають такі діти.

Таким чином з огляду на вказані норми вбачається, що Центр має обов`язок прийняти відповідну заяву про жорстоке поводження та його загрозу, зареєструвати її у відповідному журналі та здійснити екстренне втручання, тобто запобігти настанню будь яких наслідків які загрожують дитині.

На думку колегії суддів ОСОБА_7 не здійснила належних, активних дій, в результаті чого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті дитини.

Посилання сторони захисту на те, що у Центра немає повноважень щодо виявлення сім`ї, в якій дитина зазнає жорстокого поводження взагалі є дивними, оскільки ОСОБА_10 у своїй заяві чітко вказав, що дитина зазнає жорстокого поводження, а тому не було потреби виявляти таку сім`ю.

Обов`язком ОСОБА_7 , як керівника центру, було перевірити чи зазнає дитина жорстокого поводження, в якому стані знаходиться, а інші заходи, зокрема вилучення з сім`ї могли бути вчинені вже іншим уповноваженим органом.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку орган, який був створений зокрема і для захисту дітей, які в силу свого віку не можуть захистити себе самі від жорстокого поводження, не вжив достатніх заходів, наслідком чого стала смерть дитини.

Що стосується посилань захисника про відсутність повноважень у ОСОБА_7 забезпечити виконання завдань Центру, то такі доводи також не приймаються колегією суддів, оскільки поведінка обвинуваченої як керівника Центра соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, була досить пасивною, та не була спрямована на дійсне відвернення небезпеки життю та здоров`ю дитини.

Таким чином дослідивши всі зібрані докази, суд першої інстанції прийшов до цілком правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, оскільки обвинувачена вчинила дії, що виразилися у службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним та громадським інтересам та спричинило тяжкі наслідки.

Також належить зазначити, що колегія суддів здійснює апеляційний перегляд оскаржуваного вироку в межах апеляційної скарги захисника, який будь-яких клопотань про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції не заявляв, а отже суд апеляційної інстанції лише надає свою оцінку та висловлює своє ставлення щодо вже досліджених судом першої інстанції доказів.

Наведені в апеляційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченої, а також щодо незгоди з наданою судами оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинуваченого відсутні будь які посилання на конкретні порушення допущені судом першої інстанції, а лише містяться загальні посилання.

Посилання захисника на те, що суддя ОСОБА_1 не мав права приймати участь у даному кримінальному провадженні, оскільки ним розглядалося кримінальне провадження №0001165 від 26.06.2018 року у відношенні ОСОБА_20 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та за результатами розгляду якого постановлено 31.07.2018 року вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 26.06.2018 року, також не приймаються колегією суддів, оскільки справа розглядалася щодо іншої посадової особи, яка мала інші права та обов`язки, а тому сумнівів в об`єктивності судді в цьому випадку немає.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження не встановлено.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді