ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2245/20 Справа № 182/1973/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 за правовою кваліфікацією ч.3 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 за правовою кваліфікацією ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року клопотання прокурора задоволено.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, а саме до 26 липня 2020 року.
Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк судового розгляду, але не більше двох місяців, а саме до 26 липня 2020 року.
Визначено кожному з обвинувачених заставу у сумі кратній 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 (сорок дві тисячі сорок) гривень.
Обвинувачені або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі суду протягом стоку дії ухвали.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений/ обвинувачені вважаються такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави і зобов`язані виконувати наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.
Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_10 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів на даному етапі судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, який зможе запобігти існуванню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України на які послався прокурор у судовому засіданні і які, на думку суду, є обґрунтованими. Обставини, передбачені ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно кожного з обвинувачених, не встановлені. Враховуючи викладені обставини, а також беручи до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_9 боїться свого брата, який не допитаний судом, з яким він спільно проживав, вважає, що підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт не вбачається.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року та винести нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Вважає, що під час досудового розслідування було допущено багато порушень, які перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду. Зокрема зазначає, що не було проведено очної ставки між ним та обвинуваченим ОСОБА_9 , потерпілою. Не було перевірено непричетності ОСОБА_7 у скоєному злочині. Не було знайдено особи, яка придбала телефон та в подальшому був викрадений у потерпілої ОСОБА_11 де ОСОБА_9 чітко вказував де він його продав.
Також звертає увагу на те, що в кримінальному провадженні стоять не його підписи за ч. 3 ст. 186 КК України, тому він просив повернути обвинувальний акт прокурору через невідповідність вимогам КПК.
Зазначає, що у судовому засіданні була допитана ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_7 не причетний до даного кримінального правопорушення та просила звільнити його з-під варти в залі суду.
ОСОБА_9 пояснював суду, що саме він вчинив злочин разом із своїм братом та його цивільною дружиною.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим відділом Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000374, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурором у підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 28 травня 2020 року, було заявлене клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність заявлених прокурором ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання вказаних ризиків, з урахуванням стадії судового розгляду та оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, заявлені ризики є реальними, продовжують існувати і для їх запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апелянта стосовно невідповідності обвинувального акту вимогам КПК не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки в даному випадку розглядається питання виключно про продовження ОСОБА_7 строків запобіжного заходу.
Також не заслуговують на увагу і доводи апелянта з приводу підробленого підпису у кримінальному провадженні, оскільки дане питання може вирішуватись тільки під час судового розгляду в суді першої інстанції.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановлені оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4