Справа № 524/2145/18
Провадження №1-кп/524/35/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі колегії суддів:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
захисників адвокатів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці об`єднане кримінальне провадження №0000584, №0000904 по обвинуваченню
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого та
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за обвинувальними актами обвинувачуються у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та проникненням у житло, вчиненому за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин: 27.02.2018, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 близько 19 години 00 хвилин разом перебували за адресою: АДРЕСА_3 , де у них виник прямий злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи.
Реалізуючи свій злочинний умисел, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 покликали потерпілого ОСОБА_6 до під`їзду нібито для розмови. У під`їзді почали наносити ОСОБА_6 удари руками зігненими в кулак, ногами по голові, тулубу, верхнім та нижнім кінцівкам, ОСОБА_11 бив також предметом схожим на металеву телескопічну палицю.
Подолавши супротив потерпілого, ОСОБА_11 зайшов до помешкання, заволодів грошима в сумі 800 грн. та, не звертаючи уваги на заперечення співмешканки потерпілого ОСОБА_12 , помістив телевізор марки SONY KDL-48W705C s6047477 у коробку і виніс до під`їзду, а саме до загального міжквартирного приміщення.
У подальшому ОСОБА_11 дістав ніж та пригрозив потерпілому ОСОБА_6 його застосуванням і шляхом погрози насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого нападники остаточно заволоділи телевізором, грошима і залишили місце події.
Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №493 від 23.03.2018 вартість телевізору марки SONY KDL-48W705C s6047477 складає 12566,67 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень 67 копійок), таким чином загальна сума збитків завданих потерпілому ОСОБА_6 складає 13366,67 гривень.
Незаконно отриманим телевізором ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпорядилися на власний розсуд.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 187 від 14.03.2018 у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: садна на лобі, правій щоці, в тім`яній ділянці справа, зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, передній поверхні лівої гомілки, синці навколо правого ока, з розповсюдженням на перенісся, нижній повіці лівого ока, правій щоці, зовнішній поверхні лівого плеча, передній поверхні правого плеча, тильній поверхні правої та лівої кисті, на грудній клітині зліва, в ділянці 2-3-го міжребір`я, в ділянці гребеня лівої здухвинної кістки, внутрішній поверхні правого колінного суглобу, внутрішній поверхні лівого колінного суглобу і за ступенем тяжкості відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що потерпілого ОСОБА_6 знає з дитинства, разом займались боксом у спортивній секції. 06 січня 2018 року до нього додому прийшли його знайомі Цимбал із своєю матір`ю та потерпілий ОСОБА_6 зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 . Оскільки в нього була запланована зустріч, він їх залишив у себе вдома, а сам пішов. Повернувся додому близько 03 години ночі. В квартирі вже нікого не було. Також виявив, що на дверях у ванну кімнату розбите скло, а також розламане ліжко. Зателефонував до ОСОБА_6 . Домовились, що він все відремонтує. Проходив час, однак потерпілий не вчиняв ніяких дій. 20 січня 2018 року зустрілись із ОСОБА_6 , він написав розписку, що віддасть гроші за пошкоджене майно до 20 лютого 2018 року. Однак до визначеного часу потерпілий гроші так і не віддав. 27 лютого 2018 року до нього в гості зайшов ОСОБА_11 . Під час спілкування з ним дізнався, що ОСОБА_6 винен і йому гроші. Запропонував ОСОБА_11 поїхати до ОСОБА_6 , той погодився. Коли приїхали до потерпілого він запросив їх зайти до квартири. Вдома була також ОСОБА_14 . Пішли на кухню, там розмовляли та домовились, що ОСОБА_6 віддасть телевізор, який вони закладуть до ломбарду під паспорт потерпілого, щоб той мав змогу його викупити. Після цього ОСОБА_6 передав свій паспорт та телевізор і вони разом вийшли в коридор. В коридорі між ними виник конфлікт, під час якого він наніс один удар кулаком у обличчя потерпілого. Від удару потерпілий присів. Він присів біля нього та наніс ще декілька ударів. ОСОБА_11 наніс потерпілому один удар ногою. Ніяких сторонніх предметів (палиць, ножів) у них з ОСОБА_11 не було. Після цього вони з ОСОБА_11 пішли до ломбарду, де заклали телевізор під паспорт потерпілого за 5000 грн. Квитанція та паспорт залишись у нього. Приблизно через годину йому зателефонували з поліції та повідомили, що ОСОБА_6 написав заяву. Він поїхав до магазину АТБ, там була поліція та ОСОБА_6 . Побачивши його, кинув йому паспорт і квитанцію. Про наявність боргу повідомляв слідчого. Розписку долучити до матеріалів справи не мав можливості, оскільки перебував під вартою.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що з ОСОБА_6 познаймився влітку 2017 року. Одного разу потерпілий взяв у нього в борг 200 долларів США, про що написав розписку, в якій обіцяв повернути борг до грудня 2017 року. Коли прийшов час повертати гроші потерпілий почав казати, що їх не має. 27 лютого 2018 року він зайшов у гості до свого знайомого ОСОБА_15 . В розмові дізнався, що потерпілий винен гроші і ОСОБА_10 . Вирішили поїхати до ОСОБА_6 додому. Близько 19 години прийшли до ОСОБА_6 . Він запросив їх зайти в квартиру. Вдома була також його дівчина ОСОБА_16 . ОСОБА_6 казав, що грошей для повернення боргів у нього немає та запропонував закласти в ломбард телевізор під його паспорт, щоб він потім зміг його викупити. Сказав, щоб взяли за телевізор не більше 5000 грн. Вони погодились. ОСОБА_6 запакував телевізор, передав свій паспорт та вони разом вийшли в коридор (на східцеву площадку під`їзда). Там він почав казати ОСОБА_6 , щоб він йшов із ними здавати телевізор. Потерпілий почав сваритись, розмахувати руками. Він один раз ударив потерпілого ногою за те, що той виражався нецензурною лайкою. Куди наніс удар не бачив. Після цього вони з ОСОБА_10 поїхали до ломбарду, де за 5000 грн. заклали телевізор. Гроші поділили та розійшлись. Паспорт та квитанція після ломбарду залишились у ОСОБА_10 . Після цього він поїхав працювати до м. Києва. Також наголосив, що будь-яких сторонніх предметів (ножів, палиць) у нього не було. Будь-яких погроз в адресу потерпілого він не висловлював.
В обґрунтування винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду, а саме:
- показання потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні, який повідомив, що з обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він особисто знайомий. Був винен обом грошові кошти, про що особисто писав розписки. 27 лютого 2018 року до нього додому прийшли обвинувачені. В квартиру він їх впустив сам добровільно. Вдома також була його співмешканка ОСОБА_17 . Оскільки грошей на повернення боргу не було, запропонував їм забрати телевізор. Також попросив закласти телевізор на свій паспорт, щоб мати змогу його викупити. Добровільно передав свій паспорт та телевізор. Коли вже вийшли з квартири в загальний коридор під`їзда почалась суперечка, під час якої обвинувачені нанесли йому тілесні ушкодження. Під час бійки у обвинувачених сторонніх предметів не було. Також зазначив, що його життю обвинувачені не загрожували, дії обвинувачених не сприймав як загрозу для свого життя.
- показання свідка ОСОБА_17 , яка суду пояснила, що обвинувачених знає. На момент подій проживала разом із потерпілим за адресою: АДРЕСА_3 . 27 лютого 2018 року до них додому прийшли обвинувачені. Їх впустили в квартиру. Вона пішла в іншу кімнату. Чула як відбувалась розмова про повернення боргу. Через деякий час до неї в кімнату зайшов ОСОБА_6 та сказав, що віддасть телевізор за борги. Потім чула якийсь конфлікт, а ще пізніше побачила побитого ОСОБА_18 . Саму бійку не бачила. Сторонніх предметів у обвинувачених не бачила. Також зазначила, що про існування боргу ОСОБА_6 знала. Не заперечувала, що була з потерпілим у квартирі ОСОБА_10
-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 27.02.2018 року;
-протокол огляду місця події від 27.02.2018 року та фото таблицею до ного, відповідно до якого було оглянуто другий поверх другого під`їзду буд. АДРЕСА_4 в данному будинку;
-висновок експерта № 187 від 28.02.2018 року, відповідно до якого у у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у виді садна на лобі, правій щоці, в тім`яній ділянці справа, зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, передній поверхні лівої гомілки, синці навколо правого ока, з розповсюдженням на перенісся, нижній повіці лівого ока, правій щоці, зовнішній поверхні лівого плеча, передній поверхні правого плеча, тильній поверхні правої та лівої кисті, на грудній клітині зліва, в ділянці 2-3-го міжребір`я, в ділянці гребеня лівої здухвинної кістки, внутрішній поверхні правого колінного суглобу, внутрішній поверхні лівого колінного суглобу і за ступенем тяжкості відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які утворилися від дії тупих твердих предметів, з обмеженою поверхнею контактування. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 у виді саден на зовнішній поверху лівого колінного суглобу і передній поверхну лівої гомілки могли утворитися внаслідок падіння тіла на землю (асфальтне покриття, виступаючі тверді предмети, тощо), з висоти власного росту, або при падінні попереднього прискорення тілу (унаслідок удару, поштовху). Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 у вигляді синців на тильній поверхні правої та лівої кисті могли утворитися в результаті самооборони;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до його ОСОБА_6 упізнав ОСОБА_11 як особу, яка 27.02.2018 року нанесла йому тілесні ушкодження та заволоділа його майном;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до його ОСОБА_17 упізнала ОСОБА_11 як особу,яка 27.02.2018 року нанесла ОСОБА_6 тілесні ушкодження та заволоділа його майном;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до його ОСОБА_19 упізнав ОСОБА_11 як особу, яка 27.02.2018 року принесла до ломбарду телевізор «Соні»;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до його ОСОБА_19 упізнав ОСОБА_10 як особу, яка 27.02.2018 року принесла до ломбарду телевізор «Соні»;
-протокол обшуку від 28.02.2018 року та відеозаписом до нього, відповідно до якого було проведено обшук у приміщенні ломбарду «Капітал», який розташований за адресою: м. Кременчук, пр.-кт. Л. Українки, буд. 16-а, в ході якого було виявлено та вилучено телевізор марки SONY KDL-48W705C s6047477, сліди пальців рук з поверхні телевізора та договір застави № ;
-протокол огляду предмету від 12.03.2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто телевізор марки SONY KDL-48W705C s6047477;
-висновок експерта № 493 від 23.03.2018 року, відповідно до якого ринкова вартість телевізора марки SONY KDL-48W705C s6047477 станом на 27.02.2018року може складати 12566,67 грн.;
-протокол доступу до речей і документів від 06.03.2018 року, відповідно до якого було вилучено запис камер відеоспостереження з приміщення ломбарду Капітал», який розташований за адресою: м. Кременчук, пр.-кт. Л. Українки, буд. 16-а;
-протокол огляду та перегляду відеозапису від 07.03.2018 року, відповідно до якого було переглянуто запис камер відеоспостереження з приміщення ломбарду Капітал», який розташований за адресою: м. Кременчук, пр.-кт. Л. Українки, буд. 16-а;
-висновок експерта № 254/Кр від 16.03.2018 року, відповідно до якого сліди пальця руки, розміром 14х29 мм, виявлений та вилучений 27.02.2018 року по факту відкритого заволодіння майном ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_5 залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у змиві, наданому на дослідження, хнайжена кров людии, де виявлений антиген Н. Ця кров може підходити від ОСОБА_6 ;
-висновок експерта № 452 від 03.03.2018 року, відповідно до якого кров ОСОБА_6 належить до О (1) групи, які властиві антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В. У змиві, наданому на дослідження, знайдена кров людини, де виявлений антиген Н. Ця кров може походити від ОСОБА_6 ;
- висновок експерта № 450 від 03.03.2018 року, відповідно до якого кров ОСОБА_6 належить до О (1) групи, які властиві антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В.;
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.02.2018 року, відповідно до якого було затримано ОСОБА_10 ;
- протокол проведення слідчого експерименту від 27.03.2018 року та фототалицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_10 показав де, як та при яких обставинах він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 ;
- протокол проведення слідчого експерименту від 28.02.2018 року, фототалицею до нього, та відтвореним у судовому засіданні відеозаписом до нього, відповідно до яких ОСОБА_6 показав де, як та при яких обставинах йому були нанесені тілесні ушкодження;
- висновок експерта № 239 від 19.03.2018 року, відповідно до якого покази ОСОБА_6 , дані ним в ході проведення слідчого експерименту від 28.02.12018 року відповідають об`єктивним судово-медичним даним отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 .
За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні були безпосередньо досліджені наступні докази:
- розписка ОСОБА_6 , відповідно до якої він зобов`язується повернути ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 3000 грн. за пошкоджене ліжко та скло;
- копія розписки ОСОБА_6 про отримання у борг від ОСОБА_11 грошових коштів;
- характеризуючі матеріали щодо обвинувачених
Оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинувачених, потерпілого, свідка, дослідивши запропоновані докази, висновки експертиз, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази вони подали на підтвердження своїх доводів, суд прийшов до переконання, що жоден з доказів запропонований стороною обвинувачення і перевірений в судовому засіданні, як окремо так і всі в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, виходячи з наступного.
Статтею 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відсутність хоча б однієї із ознак, що характеризують дії особи, як злочин, не створює складу кримінального правопорушення.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 187 КК, розбій - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч. 4 ст. 187), а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).
Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або її макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.
Метою погрози є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.
Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство.
При цьому психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я або втратою працездатності).
Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання. (Правова позиції Верховного Суду висловлена у постановах № 51-3025 км 18 від 25 жовтня 2018 року та № №51-3519км18 від 17 липня 2018 року).
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 повідомив суду, що під час бійки у обвинувачених будь-яких сторонніх предметів не було, його життю обвинувачені не загрожували, дії обвинувачених не сприймав як загрозу для свого життя. Згідно з висновком експерта, тілесні ушкодження виявлені у потерпілого відносяться до легхих тілесних ушкоджень.
Окрім того, згідно з результатами дослідження доказів у кримінальному провадженні, у тому числі й показань потерпілого, свідка та обвинувачених, судом беззаперечно встановлено, що потерпілий особисто знав обвинувачених, добровільно впустив їх у свою квартиру та добровільно передав своє майно разом із паспортом. Крім того встановлено, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені вже після того, як він добровільно передав своє майно обвинуваченим. При цьому мотив на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому не був обумовлений наміром подолати волю потерпілого до супротиву, а був обумовлений іншими обставинами, що виникли між обвинуваченими та ОСОБА_6 . Ніяких вимог щодо передачі майна обвинувачені до застосування до потерпілого насильства, як під час, так і безпосередньо після цього не висловлювали. Потерпілий зазначив, що фізичне насильство до нього було застосовано, вже після того, як він добровільно передав майно обвинуваченим та вони разом вийшли з квартири до загального коридору під`їзду будинку. Зазначене фактично підтвердила і свідок ОСОБА_17 .
Частиною 1 ст.23 КПК України закріплена засада судочинства відповідно до якої, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Приписи ч. 4 ст. 95 КПК України вказують на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Об`єктивність саме показань потерпілого та свідка ОСОБА_17 , які були надані ними під час судового розгляду, не викликає у суду сумнівів, а тому саме їх суд кладе в основу свого рішення, не беручи до уваги показання, які надавав потерпілий під час проведеного з ним слідчого експеримента на досудовому розслідуванні.
Крім того, суд зазначає, що стороною обвинувачення не перевірено та не спростовано версію обвинувачених, яка була озвучена ними, як під час проведення досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, а саме про те, що потерпілий був винен їм грошові кошти.
Кваліфікація дій обвинувачених саме як розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу не знайшла свого підтвердження. Доказів щодо нападу обвинувачених на потерпілого з метою заволодіння майном у судовому засіданні прокурором не надано. Так само не надано прокурором доказів і того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 взагалі протиправно заволоділи майном потерпілого та при цьому незаконно проникли в його житло. Надані ж стороною обвинувачення письмові докази жодним чином не спростовують показання обвинувачених, потерпілого та свідка про те, що ОСОБА_6 добровільно передав своє майно обвинуваченим без будь якого примусу, насильства чи погроз застосування насильства.
Згідно з вимогами ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, п.п. 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого, неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства від 08 лютого 1996 року.
Крім цього, принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справ з упередженої думки, що обвинувачений скоїв злочин, котрий йому ставиться в вину, а обов`язок доказування лежить на органах обвинувачення і будь-який сумнів повинен тлумачиться на користь обвинуваченого.
За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
Оцінюючи та підсумовуючи все вище викладене, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження наявності в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України чи іншого злочину проти власності потерпілого.
При цьому суд вважає достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права прокурора на надання ним доказів у підтвердження доведеності цих обставин, однак прокурор в судовому засіданні своїм правом не скористався.
Разом із цим юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого.
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , крім іншого, інкриміновано спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень. Вказані дії не були кваліфіковані за ст.. 125 КК України, оскільки умисне заподіяння в процесі розбою легкого тілесного ушкодження повністю охоплюється об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 187 КК України (ВС /ККС №654/3305/15-к від 07.05.2019).
Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що за обставинами, які повідомили в судовому засіданні потерпілий, свідок та обвинувачені, а також із поданих сторонами письмових доказів підтверджується те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 27.02.2018 року, близько 19 години, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, шляхом нанесення ОСОБА_6 ударів руками та ногами по різним частинам тіла потерпілому, спричинили останньому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 187 від 28.02.2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, а отже їх дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України.
Велика Палата Верховного суду у Постанові від 03.07.2019р. по справі №288/1158/16-к визначила повноваження суду здійснити перекваліфікацію злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення.
Зміст частини першої статті 477 КПК України у системному зв`язку із частиною першою ст. 284 КПК України зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.
Межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені нормою частини третьої статті 337 КПК України, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.
Отже, нормативно повноваження суду щодо зміни обвинувачення обмежуються лише характером цієї зміни, а не позицією учасників судового провадження. У випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність перекваліфікації дій особи зі злочину публічного обвинувачення на злочин приватного обвинувачення, позиція потерпілого матиме вирішальне значення для подальшої долі кримінального провадження, зумовленої такою перекваліфікацією.
За таких обставин, враховуючи, що дослідженими судом доказами не доведено наявності у діях ОСОБА_10 та ОСОБА_11 об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, натомість доведено, що обвинувачені умисно заподіяли потерпілому легке тілесне ушкодження, їх дії підлягають перекваліфікації з ч.3 ст. 187 на ч.1 ст. 125 КК України.
Крім того під час судового розгляду суд, дотримуючись вимог статті 22 КПК, зобов`язаний забезпечити потерпілому, як і іншим учасникам провадження, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, у тому числі вираження правової позиції, яка може мати вирішальне значення для справи. У подальшому, під час прийняття рішення в нарадчій кімнаті суд повинен виходити з відповідної позиції, висловленої на попередніх стадіях процесу і відображеної в наявних у матеріалах справи документах.
Якщо потерпілий не подавав заяви про злочин і до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження не порушував питання про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності або ж прямо і беззастережно відмовився від обвинувачення (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством), то така позиція тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі пункту сьомого частини першої та частини сьомої статті 284 КПК після перекваліфікації діяння на злочин приватного обвинувачення (п. 39 Постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019р. по справі № 288/1158/16-к).
В даному кримінальному провадженні наявна заява потерпілого про вчинення кримінального правопорушення відносно нього. На підставі цієї заяви внесені відомості до ЄРДР. Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду, під час допитів заявляв, що будь-яких претензій до обвинувачених не має. Про вказане повідомляв також письмово у своїй заяві. Крім того представником потерпілого на адресу суду направлена заява, в якій зазначено, що він разом із потерпілим просять ухвалити виправдувальний вирок щодо обвинувачених. Такі заяви потерпілого та небажання останнього покарати обвинувачених за допомогою вироку, на думку колегії суддів, вказують на те, що потерпілий відмовляється від будь-якого обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні.
Статтею 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України віднесено до тих, у яких кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, тобто може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.
Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України, відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно з п.7 ч.1ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Частиною шостою ст.284 КПК України визначено, що, якщо обставини, передбачені п.7 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що об`єднане кримінальне провадження №0000584, №0000904 необхідно закрити у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 КПК України, у разі, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду. Оскільки потерпілий та його представник неодноразово заявляли про відсутність претензій до обвинувачених та просили ухвалити виправдувальний вирок стосовно обвинувачених, а раніше потерпілий звертався до суду з заявою, у якій просив залишити цивільний позов без розгляду, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, які було застосовано під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України необхідно скасувати.
Процесуальні витрати розподілити відповідно до вимог ст.. 124 КПК України.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284, ст. 369 - 372, 477 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з ч.3 ст.187 КК України на ч.1 ст.125 КК України.
Об`єднане кримінальне провадження №0000584, №0000904 по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.03.2018 року на автомобіль марки МАЗДА-6 д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_11 - скасувати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Речові докази телевізор марки SONY - повернути потерпілому ОСОБА_6 , договір застави ломбарду «Капітал», CD-R диск з записами камер відеоспостереження приміщення ломбарду, слід пальця руки 14х29мм. зберігати в матеріалах кримінального провадження; курточку синьо-білого-сірого кольру розмір «М» - повернути ОСОБА_10 .
Процесуальні витрати пов`язані з залученням експертів на суму 5005 грн. стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_20

ОСОБА_3