ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/2089/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1212/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.126-1 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 11 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оскіл Ізюмського району Харківської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, останній раз: 23 04 2020 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст.126-1 КК України, до покарання у виді 200 годин громадських робіт,-

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 3 місяців арешту.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 07 2019 та 23 08 2019 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП за вчинення відповідно 14 06 2019 року о 14:00 год. та 16 07 2019 року о 16 год. 05 хв. домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 , з якою він спільно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Після цього, ОСОБА_7 , 29 05 2020 року, приблизно о 17:00 год., перебуваючи за місцем мешкання на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , у виді словесних образ, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурної лайки, що спричинили приниження гідності потерпілої та завдало їй психологічних страждань.
Крім того, ОСОБА_7 , 01 06 2020 року, приблизно о 13:00 год., перебуваючи за місцем мешкання на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , у виді словесних образ, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурної лайки та спричинили приниження гідності потерпілої та завдало їй психологічних страждань.
Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ст.126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи (а.с.51-53).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, просить оскаржуваний вирок скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ст.126-1 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України просить до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду від 23 04 2020 року у виді 80 год. громадських робіт, що відповідно до ч.1 ст.72 КК України становить 10 днів позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 10 днів позбавлення волі (а.с.59-62).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просила вимоги апеляційної скарги задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без неї. Справу просить вирішити на розсуд суду (а.с.18).

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи недоведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд перевіряє законність вироку лише в частині призначеного покарання.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо незастосування закону, який підлягає застосуванню, а саме ст.71 КК України, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з п.25 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 10 2003 року, за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 04 2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ст.126-1 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, після постановлення 03 12 2020 року Харківським апеляційним судом ухвали про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказаний вирок, у зв`язку з відмовою останнього від поданої ним апеляційної скарги, - набрав законної сили.

Вказані громадські роботи ОСОБА_7 не відпрацьовані.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо необхідності призначення за даним вироком ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком у співвідношенні, визначеному п.п. г) п.1 ч.1 ст.72 КК України, що відповідно до положень статей 409, 413 КПК України, є підставою для скасування вироку в цій частині та ухвалення нового.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості, колегія суддів виходить з наступного.

З положень ст.65 КК України вбачається, що при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Як видно з матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції враховано: ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, згідно класифікації, наведеної у ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів; особу винного, який не працює, неодружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку Ізюмському ОМВК, проходив строкову військову службу, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, про що свідчать копія паспорту громадянина України, характеристика з місця проживання (інформація сільського голови), довідки лікарів, довідка Ізюмського ОМВК, довідка про звільнення з місць позбавлення волі, вимога щодо судимостей, копія вироку суду та його особисті свідчення; щире каяття винного як обставину, яка відповідно до ст.66 пом`якшує покарання; вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів як обставини, які у відповідності до положень ст.67 обтяжують покарання обвинуваченого.

Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням характеру вчиненого злочину, колегія суддів знаходить таким, що в цілому відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям, які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 10 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Разом з тим, суд першої інстанції хоча і врахував, проте не надав належної оцінки обставинам вчинення протиправних дій ОСОБА_7 , характеризуючим його особу відомостям, а також досудовій доповіді органу пробації.

Так, досліджуючи обставини скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення встановлено, що дії, спрямовані на насильство в родині обвинувачений скоював систематично, незважаючи на втручання з боку правоохоронних органів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів, пов`язаних з домашнім насильством, та невдовзі після ухвалення Ізюмським міськрайонним судом вироку щодо нього, ще до набрання вироком законної сили, знову вчинив злочин цієї категорії, передбачений ст.126-1 КК України.

Наведене, на думку колегії свідчить про відсутність самодисципліни та небажання ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення, а також про нехтування та зневагу з боку останнього до судових рішень та правоохоронних органів.

З досудової доповіді органу пробації, вбачається, що з огляду на інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с.30-32).

Варто також врахувати, що у разі призначення покарання не пов`язаного з тривалою ізоляцією, ОСОБА_7 залишається проживати разом із потерпілою ОСОБА_9 , щодо якої він систематично вчиняв протиправні дії.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що обрані судом першої інстанції вид та розмір покарання, не відповідають загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, співмірності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, що свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України), що виявилося у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню (п.1 ч.1 ст. 413 КПК України), та застосуванні судом закону, який не підлягає застосуванню (п.2 ч.1 ст.413 КПК України), а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч.2 ст.409 КПК України), що і було встановлено при апеляційному розгляді.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ст.126-1 КК України, колегія суддів на підставі ст.65 КК України, з урахуванням вчинення обвинуваченим злочину невеликої тяжкості, обставин скоєного правопорушення, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, в тому числі і вчинення кримінального правопорушення щодо своєї матері, яка є особою похилого віку, так як потерпіла ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважає за необхідне призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи прокурора про ухвалення щодо ОСОБА_7 нового вироку в частині призначення покарання є слушними, а тому вирок суду першої інстанції підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 284, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, ст.ст. 417, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 11 2020 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, - скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання за даною статтею у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду від 23 04 2020 року у виді 80 год. громадських робіт, що відповідно до ч.1 ст.72 КК України становить 10 днів позбавлення волі і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) днів позбавлення волі

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня фактичного його затримання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4