Номер провадження:1-кс/521/4322/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , дізнавача-інспектора ОСОБА_3 ,захисника ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000007 від 02.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
З клопотання дізнавача-інспектората наданих матеріалів вбачається, що підрозділом дізнання Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.07.2020 внесені відповідні відомості про вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України за № 0000007.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.07.2020 до ЧЧ Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 22.06.2020 року при оформленні пасажирів авіарейсу WZZ-2321 громадянка Казахстану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надала на контроль закордонний паспорт громадянки Казахстану № НОМЕР_1 від 25.05.2017 року в якому було виявлено відмітки ДПСУ про перетин державного кордону України з ознаками підробки перетину державного кордону України, а саме: «Удрицьк НОМЕР_2 »; на 35 сторінці «Вистоповичі 17 02»; на 36 сторінці «Удрицьк 18 05».
02.07.2020 року, черговим СОГ Малиновського ВП в м. Одесі було здійснено виїзд на місце скоєння правопорушення для проведення огляду, під час відпрацювання повідомленню на 102, було видано закордонний паспорт Казахстану Kim Nadezhda 02.04.1994 р.н № НОМЕР_1 актом СІПС 3 групи ІПК відділення ІПС (тип А), ОСОБА_7 . При цьому під час перевірки даних через базу даних, вказана громадянка Казахстану Ким ОСОБА_8 - не перетинала державний кордон України.
В подальшому вказаний закордонний паспорт громадянки Казахстану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було скеровано на експертизу, для встановлення чи дійсно кліпи штампів з поверхні документу збігаються із тими, які знаходяться в офіційному обігу н; території держави України, про те вказані кліше не відносяться в офіційному обігу н території України. При цьому дізнавачем-інспектором було скеровано доручення до ВКП Малиновського ВП в м. Одесі для встановлення інформації, щодо перетину державного кордону України. Згідно рапорту о/у ВКП Малиновського ВП в м. Одесі, громадяни Казахстану ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ніколи не перетинала кордон України. Том вбачається необхідність у проведенні додаткових слідчих дій.
Тому вбачається необхідність в накладанні арешту на закордонний паспор Казахстану КІМ NADEZHDA, ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_1 , для забезпечення зберігань речових доказів, а також з метою недопущення знищення, продажі, чи приховувань обставин, які мають важливе значення для проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження.
Дізнавач-інспектор у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав.

Захисник ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що паспорт є єдиним документом, який встановлює особу ОСОБА_5 , так як вона є громадянкою Казахстану.

Вивчивши клопотання та матеріали приложені до нього, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Необхідно зазначити, що матеріали клопотання не містять обгрунтованих доводів, щодо необхідності накладення арешту.

Так, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, яке є речовим доказом по кримінальному провадженню.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З викладеного вбачається, що задля дотримання принципу верховенства права у кримінальному провадженні, необхідно враховувати не лише положення КПК України, а й практику ЄСПЛ.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном державними органами не буде законним, так як, хоча й органом досудового розслідування дотримано необхідну процедуру, передбачену КПК України щодо звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, проте слідчий суддя не вбачає правових підстав для накладення арешту.

Таким чином, дії органів державної влади, у разі накладення арешту на майно, не відповідатимуть положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання буде свавільним.

Щодо забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування не перевагають вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечитиме загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Таким чином, орган досудового розслідування не довів необхідність арешту.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000007 від 02.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України залишити без задоволення.
Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1