Справа № 545/1842/15-к
Провадження № 1-кп/545/8/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0001197 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Судіївка Полтавського району Полтавської області, українки, громадянки України, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Судіївка Полтавського району Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Епізод № 1. 30 жовтня 2014 року у період часу з 10 до 14 годин, ОСОБА_4 , перебуваючи на території домогосподарства за адресою: по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаючи, що чинити протиправні дії стосовно державного виконавця та працівників правоохоронного органу у ході примусового виконання виконавчого листа №2/545/1393, виданого 13 листопада 2013 року Полтавським районним судом Полтавської області про вселення ОСОБА_8 в частину житлового будинку за вищевказаною адресою, з метою протидії виконавчим діям, вчиняла активний фізичний опір потерпілим Головному державному виконавцю ВДВС Полтавського РУЮ у Полтавській області ОСОБА_9 , дільничному інспектору СДІМ Полтавського РВ УМВС лейтенанту міліції ОСОБА_10 , слідчому СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області капітану міліції ОСОБА_11 , старшому оперуповноваженому СДСБЕЗ Полтавського РВ УМВС України області майору міліції ОСОБА_12 , залученим до проведення виконавчих дій постановою державного виконавця від 23 жовтня 2014 року, а саме: нецензурно висловлювалася, жбурляла в бік державного виконавця та понятих шматки цегли та бетону, здійснювала спроби нанести указаним особам удари дерев`яною палицею, перекривала собою прохід, не даючи увійти учасникам виконавчої дії до домогосподарства, намагалась перерізати кабель живлення електроболгарки та вилила на потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відро калу, чим унеможливила подальше проведення виконавчих дій та примусове виконання рішення суду.
Епізод № 2. 30 жовтня 2014 року у період часу з 10 до 14 годин ОСОБА_4 , перебуваючи на території домогосподарства за адресою: по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаючи, що чинити протиправні дії стосовно державного виконавця та працівників правоохоронного органу, у ході примусового виконання виконавчого листа №2/545/1393, виданого 13 листопада 2013 року Полтавським районним судом Полтавської області про вселення ОСОБА_8 в частину житлового будинку за вищевказаною адресою з метою протидії виконавчим діям, нанесла потерпілому слідчому СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області капітану міліції ОСОБА_11 , один удар дерев`яною палицею в область правої скронево-тім`яної ділянки голови, чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гострої закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми правої тім`яної ділянки, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що сприщило короткочасний розлад здоров`я.
Епізод № 3. 30 жовтня 2014 року у період часу з 10 до 14 годин ОСОБА_4 , перебуваючи на території домогосподарства за адресою: по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаючи, що чинити протиправні дії стосовно державного виконавця та працівників правоохоронного органу, у ході примусового виконання виконавчого листа №2/545/1393, виданого 13 листопада 2013 року Полтавським районним судом Полтавської області про вселення ОСОБА_8 в частину житлового будинку за вищевказаною адресою з метою протидії виконавчим діям, нанесла потерпілому старшому оперуповноваженому СДСБЕЗ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області майору міліції ОСОБА_12 один удар дерев`яною палицею в область правої скронево-тім`яної ділянки голови, та один удар тупою частиною металевого секатору в область правої скроневої ділянки голови, чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гострої закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна і підшкірної гематоми правої скроневої ділянки, які кваліфікуються у своїй сукупності як легке тілесне ушкодження, що сприщило короткочасний розлад здоров`я.
Епізод № 4. 03 червня 2015 року у період часу з 10 до 11 годин ОСОБА_4 , перебуваючи на території домогосподарства за адресою: по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаючи, що чинити протиправні дії стосовно державного виконавця та працівників правоохоронного органу, у ході примусового виконання виконавчого листа №2/545/1393, виданого 13 листопада 2013 року Полтавським районним судом Полтавської області про вселення ОСОБА_8 в частину житлового будинку за вищевказаною адресою, з метою протидії виконавчим діям, вчиняла активний фізичний опір потерпілому старшому державному виконавцю ВДВС Полтавського РУЮ у Полтавській області ОСОБА_13 , а саме: нецензурно висловлювалась, жбурляла в бік державного виконавця та понятих шматки цегли, бетону та дерева, здійснювала спроби нанести учасникам виконавчої дії удари дерев`яною палицею та сапою, перекривала собою прохід, не даючи увійти учасникам виконавчої дії до домогосподарства, чим унеможливила подальше проведення виконавчих дій та примусове виконання суду.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

30 квітня 2014 року у період часу з 10 до 14 годин ОСОБА_5 , перебуваючи на території домогосподарства за адресою: по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаючи, що чинити протиправні дії стосовно державного виконавця та працівників правоохоронного органу, у ході примусового виконання виконавчого листа №2/545/1393, виданого 13 листопада 2013 року Полтавським районним судом Полтавської області про вселення ОСОБА_8 в частину житлового будинку за вищевказаною адресою з метою протидії виконавчим діям, вчиняв активний фізичний опір потерпілим Головному державному виконавцю ВДВС Полтавського РУЮ у Полтавській області ОСОБА_9 , дільничному інспектору СДІМ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області лейтенанту міліції ОСОБА_10 , слідчому СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області капітану міліції ОСОБА_11 , старшому оперуповноваженому СДСБЕЗ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області майору міліції ОСОБА_12 , залученим до проведення виконавчих дій постановою державного виконавця від 23 жовтня 2014 року, а саме: нецензурно висловлювалася, жбурляв в бік державного виконавця та понятих гнилі яблука, перекривав зрізаними гілками дерев та собою прохід, не даючи увійти учасникам виконавчої дії до домогосподарства, хапав учасників виконавчої дії за руки та одяг, чим унеможливив подальше проведення виконавчих дій та примусове виконання рішення суду.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вину в пред`явленому їм обвинуваченні не визнали, покази суду давати відмовилися відповідно до ст.63 Конституції України

Від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 надійшли заяви, в яких вони просили суд слухати провадження за їх відсутності (т.1 а.с.182, 183, 202, 203).

Потерпілий ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пред`явили до обвинувачених цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином та направили заяви, в яких просили позови задовольнити, а кримінальне провадження слухати за їх відсутності (т.6 а.с.240-245).

Незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їх вина повністю стверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0001197 (т.8 а.с.12);

- рапортом прокурора прокуратури Полтавського району ОСОБА_3 про виявлення кримінального правопорушення (т.8 а.с.13);

- постановою прокурора прокуратури Полтавського району ОСОБА_3 про визначення підслідності (т.8 а.с.16);

- постановою прокурора прокуратури Полтавського району ОСОБА_3 про об`єднання матеріалів досудових розслідувань (т.8 а.с.27, 28);

- копією рішення Полтавського районного суду від 27 лютого 2013 року у справі №2/545/23/13, провадження №1625/1318/12 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , Судіївської сільської ради Полтавського району, відділу Держкомзему у Полтавському районі Полтавської області про поділ житлового будинку з господарськими будівлями, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки сільського господарського призначення та її розподілу (т.8 а.с.37, 38);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю свідка ОСОБА_14 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.75-79);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю свідка ОСОБА_15 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.80-84);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю свідка ОСОБА_8 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.85-91);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю свідка ОСОБА_16 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.92-98);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю потерпілого ОСОБА_9 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.99-103);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю потерпілого ОСОБА_10 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.104-109);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю потерпілого ОСОБА_12 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.110-115);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2014 року за участю потерпілого ОСОБА_11 та фототаблицями до нього (т.8 а.с.116-121);

- висновком №1698 судово-медичної експертизи від 29 грудня 2014 року, згідно якого під час виконання службових обов`язків ОСОБА_12 , останньому 30 жовтня 2014 року в АДРЕСА_2 мешканцями домогосподарства заподіяно легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т.8 а.с.132-138);

- висновком №1699 судово-медичної експертизи від 29 грудня 2014 року, згідно якого під час виконання службових обов`язків ОСОБА_11 , останньому 30 жовтня 2014 року в АДРЕСА_2 мешканцями домогосподарства заподіяно легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (т.8 а.с.139-146);

- протоколом огляду місця події від 30 жовтня 2014 року (т.8 а.с.147-169);

- висновком №304 судово-медичної експертизи від 27 листопада 2014 року, згідно якого при дослідженні форменого бушлата працівника міліції, виданого дільничним інспектором міліції СДІМ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_10 , знайдені елементи калу (т.8 а.с.188-190);

- висновком №305 судово-медичної експертизи від 27 листопада 2014 року, згідно якого при дослідженні форменого бушлата працівника міліції, виданого старшим уповноваженим СДСБЕЗ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 , знайдені елементи калу (т.8 а.с.192-194);

- висновком №306 судово-медичної експертизи від 28 листопада 2014 року, згідно якого при дослідженні формених брюк працівника міліції, виданого старшим уповноваженим СДСБЕЗ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 , знайдені елементи калу (т.8 а.с.196-198);

- висновком №309 судово-медичної експертизи від 27 листопада 2014 року, згідно якого при дослідженні форменого взуття працівника міліції, виданого старшим уповноваженим СДСБЕЗ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 , знайдені елементи калу (т.8 а.с.208-210);

- висновком №310 судово-медичної експертизи від 27 листопада 2014 року, згідно якого при дослідженні форменого кітеля працівника міліції, виданого слідчим СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_11 , виявлені елементи калу (т.8 а.с.212-214);

- висновком №311 судово-медичної експертизи від 27 листопада 2014 року, згідно якого при дослідженні формених брюк працівника міліції, виданих слідчим СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_11 , знайдені елементи калу (т.8 а.с.216-218);

- ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2014 року та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26 листопада 2014 року (т.8 а.с.221-225);

- копією виконавчого листа Полтавського районного суду Полтавської області у справі №545/3180/13-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування нерухомим майном, визнання незаконної відмови у наданні згоди на виготовлення технічної документації (т.8 а.с.228, 229);

- копією заочного рішення Полтавського районного суду від 24 вересня 2013 року у справі №1625/3180/13-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування нерухомим майном, визнання незаконної відмови у наданні згоди на виготовлення технічної документації (т.8 а.с.230-232);

- копією ухвали Полтавського районного суду Полтавської області про роз`яснення рішення суду у справі №545/3180/13-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користування нерухомим майном, визнання незаконної відмови у наданні згоди на виготовлення технічної документації (т.8 а.с.259-261);

- копією постанови державного виконавця від 30 вересня 2014 року, винесену на підставі виконавчого листа Полтавського районного суду Полтавської області №2/545/347/13 від 10 липня 2013 року про залучення працівників органі внутрішніх справ (т.8 а.с.263, 264).

Згідно вимоги УІАП ГУ НП України у Полтавській області, копії форми №1 паспорта, довідок Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.О.Ф.Мальцева, Полтавської районної центральної лікарні, Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру, довідок-характеристик ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше не судимі, за медичною допомогою в наркологічний та психіатричний кабінети не зверталися, посередньо характеризуються за місцем свого проживання (т.8 а.с.277-294).

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за епізодом № 1 суд кваліфікує за ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникам правоохоронного органу, державному виконавцю під час виконання ними службових обов`язків.
За епізодом № 2, 3 дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.
Дії ОСОБА_4 за епізодом № 4 суд кваліфікує за ч.2 ст.342 КК України, як опір державному виконавцю під час виконання ним службових обов`язків.
Визначаючи міру покарання для ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням особи ОСОБА_4 судом встановлено, що вона осудна, раніше не судима, має постійне місце проживання, є особою похилого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, відповідно до положень ст.65 КК України, суд вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч.2 ст.342 КК України та ч.2 ст.345 КК України та ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі, що на думку суду буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникам правоохоронного органу, державному виконавцю під час виконання ними службових обов`язків.
Вивченням особи ОСОБА_5 судом встановлено, що він осудний, раніше не судимий, є особою похилого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_5 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_5 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховується те, що останній раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання за яким характеризується із посередньою сторони, тому суд приходить до висновку, що покарання йому слід призначити в межах санкції ч.2 ст.342 КК Україниу виді позбавлення волі, що на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і буде відповідати вимогам ст.65 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення від покарання ОСОБА_4 на підставі ч.1 п.ґ Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинуваченій виповнилося 61 рік, та подав відповідне клопотання.

Обвинувачена ОСОБА_4 просила суд клопотання задовольнити.

Також під час розгляду справи захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з ч.2 ст.342 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрити, та подав відповідне клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_5 не висловив конкретної позиції щодо клопотання захисника.

Прокурор ОСОБА_3 просив визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вона обвинувачується та призначити їй покарання у виді позбавлення волі згідно санкцій статей та звільнити її від покарання на підставі ч.1 п.ґ Закону України «Про амністію у 2016 році».

Крім того, прокурор зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років, від так, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується та призначити покарання у виді позбавлення волі згідно санкції статті та від відбування призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Заслухавши думку сторін судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Статтею ст.85 КК України встановлено, що на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нею в період з 30 жовтня 2014 року по 03 червня 2015 року кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, які не є тяжкими, а відповідно до ч.1 п.ґ Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07 вересня 2017 року, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, зокрема, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому ОСОБА_4 суд визнає винною у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими вона обвинувачується та призначає покарання в межах санкцій статей та звільняє її від покарання на підставі ч.1 п.ґ Закону України «Про амністію у 2016 році».

Враховуючи не визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , за наявності для такого правових підстав, обвинувачена визнається винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч.1 ст.74, ст.ст.85, 86 КК України може звільнити від нього засуджену.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частина 2 ст.49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, яке відбулося 30 квітня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.12 КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, цей злочин є злочином невеликої тяжкості.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, яка діяла на час вчинення злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання захисника, закінчився трьохрічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Враховуючи не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , за наявності для такого правових підстав, обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України може звільнити від нього засудженого.

У кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пред`явлені цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Щодо вказаних цивільних позовів потерпілих суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.91 КПК України вид і розмір шкоди відноситься до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване ст.ст.32, 56 Конституції України.

Цивільне законодавство України під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 5 ст.128 КПК України, якою передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Як видно зі змісту цивільних позовів потерпілого ОСОБА_12 , уточнених ним, останній просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на власну користь, відшкодування за спричинену злочином моральну шкоду в сумі 500000 гривень, а з обвинуваченого ОСОБА_5 просив стягнути 300000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином (т.1 а.с.33, 34, т.2 а.с.23-25, 42-44).

Зі змісту цивільних позовів потерпілого ОСОБА_11 , останній просив стягнути з кожного обвинуваченого, а саме, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на власну користь, відшкодування за спричинену злочином моральну шкоду в сумі 50000 грн. (т.1 а.с.19, 20, 31, 32).

Згідно ст.129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода, спричинена обвинуваченою ОСОБА_4 потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пов`язана із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілим. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді гострої закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна і підшкірної гематоми правої скроневої ділянки, які кваліфікуються у своїй сукупності як легке тілесне ушкодження, що сприщило короткочасний розлад здоров`я. Потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді гострої закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми правої тім`яної ділянки, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що сприщило короткочасний розлад здоров`я. Вказане потребувало лікування, в зв`язку з чим потерпілі перенесли моральні та фізичні страждання, порушився звичний для кожного з них уклад життя, плани та суспільні зв`язки.

Моральна шкода, заподіяна діями ОСОБА_4 потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 також полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправними діями обвинуваченої, які виражені у здійсненні нею опору, обливанням невідомою речовиною з різким запахом, приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації як громадянин, працівників міліції в присутності сторонніх осіб.
Обвинуваченим ОСОБА_5 внаслідок фізичного опіру потерпілим слідчому СВ Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області капітану міліції ОСОБА_11 , старшому оперуповноваженому СДСБЕЗ Полтавського РВ УМВС України області майору міліції ОСОБА_12 , залученим до проведення виконавчих дій постановою державного виконавця, останнім заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, які виражені у здійсненні їм опору, обливанні невідомою речовиною з різким запахом, приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації як громадянин, працівників міліції в присутності сторонніх осіб.
Суд вважає доведеним наявність заподіяння моральної шкоди позивачам та наявності протиправної поведінки заподіювачів шкоди, а також причинного зв`язку.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з цивільних відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує стан здоров`я потерпілих, їх переживання, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає за доцільне позови задовольнити частково та стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь кожного потерпілого моральну шкоду у сумі 2000 грн., з цивільного відповідача ОСОБА_5 на користь кожного потерпілого стягнути моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Такі суми за своїм розміром відповідатимуть характеру і обсягу спричинених страждань потерпілим, які були заподіяні обвинуваченими та компенсує завдану потерпілим моральну шкоду. В решті позовних вимог потерпілим слід відмовити, оскільки заявлені ними суми, на думку суду, є завищеними.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 49, 74, 85, 86 КК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК Українита призначити їй покарання:

за ч.2 ст.342 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;

за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання на підставі ч.1 п.ґ Закону України «Про амністію у 2016 році».

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.342 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання на підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_12 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_12 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_11 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_11 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Речові докази по справі повернути за належністю.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченим та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

.

Суддя: ОСОБА_1