Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої розглядається клопотання, ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2020 щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2020 частково задоволене клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, не працює, раніше не судимого.
Визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
До ОСОБА_7 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В порядку ст.100 КПК України ухвалою вирішена доля речових доказів.

Згідно з ухвалою суду 18.01.2019 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на пр.-ті Соборності, 37, у м. Луцьку, шляхом привласнення знайденого, придбав коробку з бойовими припасами, а саме із 50 (п`ятдесятьма) патронами. Після чого, діючи з прямим умислом, без передбаченого законом дозволу та в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, зберігаючи при собі в рюкзаку, переніс вищевказану коробку з бойовими припасами на зупинку громадського транспорту «ТАМ-ТАМ», що на пр.-ті Соборності, у м. Луцьку, де продовжував незаконно зберігати в рюкзаку до моменту вилучення працівниками поліції 22.01.2019.
Так, 22.01.2019 під час огляду місця події, а саме зупинки громадського транспорту «ТАМ-ТАМ», на пр. Соборності, у м. Луцьку, працівниками поліції у ОСОБА_7 була виявлена та вилучена коробка із бойовими припасами, а саме із 50 (п`ятдесятьма) патронами, які згідно з висновком судово балістичної експертизи № 41 від 12.02.2019 відносяться до боєприпасів і є спортивно мисливськими патронами кільцевого запалення калібру 5,6 мм, придатними для стрільби.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що місцевий суд не здійснив виклад формулювання суспільно небезпечного діяння, яке визнав доведеним. Зауважує, що умисел та доведеність вини є елементами суб`єктивної сторони злочину та встановлюється щодо осудної особи. Тому просить рішення суду змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання на прямий умисел та доведеність вини ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть рішення та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив змінити оскаржувану ухвалу, особу, щодо якої розглядається клопотання, та його захисника, які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положення ч.2 ст.19 КК України регламентують, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.93 КК України до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, можуть бути застосовані заходи медичного характеру.
Згідно зі ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 164 від 24 квітня 2019 року, ОСОБА_7 в період інкримінованих дій страждав хронічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, галюцинаторно параноїдного синдрому, з наростаючим дефектом в емоційно вольовій сфері, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 також страждає хронічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з наростаючим дефектом в емоційно вольовій сфері, стан нестійкої ремісії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.к.п.51-53).
Отже, місцевим судом встановлено, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.263 КК України, вчинене ОСОБА_7 у стані неосудності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Однак, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд неправильно здійснив виклад формулювання суспільно небезпечного діяння, яке визнав доведеним, заслуговують на увагу.
Відповідно до ухвали суду першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.263 КК України.
У мотивувальній частині судового рішення вказано, що «18.01.2019 близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на пр.-ті Соборності, 37, у м. Луцьку, шляхом привласнення знайденого, придбав коробку з бойовими припасами, а саме із 50 (п`ятдесятьма) патронами. Після чого, діючи з прямим умислом, без передбаченого законом дозволу та в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, зберігаючи при собі в рюкзаку, переніс вищевказану коробку з бойовими припасами на зупинку громадського транспорту «ТАМ-ТАМ», що на пр.-ті Соборності, у м. Луцьку, де продовжував незаконно зберігати в рюкзаку до моменту вилучення працівниками поліції 22.01.2019».
Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності.

Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з положеннями статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел і доведеність вини є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

За таких обставин, ухвалу суду слід залишити без змін, із вказівкою виключити посилання на прямий умисел та доведеність вини ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2020 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Виключити із мотивувальної частини ухвали посилання на прямий умисел і доведеність вини ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді