Справа № 1005/4078/2012 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/824/70/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підсудних ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляцію захисника підсудного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , апеляцію з доповненнями підсудного ОСОБА_10 та апеляцію підсудного ОСОБА_9 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підсудних:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого: вироком Знам`янського окружного суду Кіровоградської області від 18 лютого 1993 року за ст.94 та ч.3 ст.81, ст.42 КК України в редакції 1960 року до позбавлення волі строком на 8 років; вироком Березанського міського суду від 10 грудня 2003 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень; вироком Березанського міського суду від 20 серпня 2004 року, зміненим ухвалою Верховного Суду України від 19 січня 2006 року, за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,-
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК,-
та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Македони Миронівського району Київської області, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , судимого: за вироком Березанського міського суду Київської області від 13 серпня 2003 року за 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; за вироком Березанського міського суду Київської області від 11 грудня 2003 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 24 травня 2005 року умовно-достроково на 1 рік 7 місяців,-
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 12, 13, ч. 2 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підсудним ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підсудного ОСОБА_10 та підсудного ОСОБА_11 на 60 днів до 24 години 00 хвилин 01 серпня 2020 року.
Таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі. Ця обставина свідчить про те, що під впливом особливої тяжкості покарання, підсудні з великою ймовірністю будуть переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також в інший спосіб перешкоджати встановленню істини по справі. Окрім того, перебуваючи на волі, підсудні можуть впливати як безпосередньо, так і через інших осіб, на свідків, які ще не допитані, та потерпілих. Також на думку суду першої інстанції існує ризик, що не маючи джерела доходів, будучи неодноразово засуджені за вчинення умисних корисливих злочинів та перебуваючи на волі, підсудні продовжать вчиняти нові злочини. Сам факт тривалого перебування підсудних під вартою не усуває даного ризику, оскільки жодних даних, що сімейний стан, матеріальне становище підсудних змінилось, або вони отримали можливість гарантованого працевлаштування, суду не надано.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник підсудного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляцію, в якій просить скасувати ухвалу про продовження запобіжного заходу (тримання під вартою) Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2020, повністю. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід до ОСОБА_9 .
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що в клопотанні відсутній виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Також, відповідно до КПК України клопотання має містити обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Ця вимога також не була дотримана прокурором при написанні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в клопотанні виключно міститься виклад обставин згідно обвинувального акту.
Окрім того, сторона захисту звертала увагу суду, що докази надані слідчим не свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 148 КПК України (1960), і на які вказує слідчий та про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції підсудний ОСОБА_10 подав апеляцію з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2020 року про продовження строку дії запобіжного підсудного ОСОБА_10 та негайно звільнити останнього з-під варти.
В обґрунтування апеляції ОСОБА_10 зазначає, що відсутні будь-які обгрунтовані підстави для тримання останнього під вартою.
Окрім того, підсудний ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу підсудного ОСОБА_9 .
В свою чергу, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції підсудний ОСОБА_9 подав апеляцію, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2020 та змінити запобіжний захід на більш м`який, який не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляції ОСОБА_9 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника підсудного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляцію та апеляцію підсудного ОСОБА_9 і просив їх задовольнити,
пояснення підсудного ОСОБА_10 , який підтримав подану ним апеляцію та просив її задовольнити,
пояснення підсудного ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляцію та апеляцію захисника і просив їх задовольнити,
пояснення захисника підсудного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію підсудного ОСОБА_10 та просив її задовольнити,
пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та підсудних,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляціях, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за встановленим рішенням суду, і лише з підстав, визначених законом.
Відповідно до ст.274 КПК України (в редакції 1960 року) під час розгляду справи суд, за наявності до того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.
Згідно зі ст.148 КПК України (в редакції 1960 року) запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Відповідно до ст.150 КПК України (в редакції 1960 року) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
В силу ч.1 ст.155 КПК України 1960 року взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч.3 ст.165 КПК України (в редакції 1960 року) запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході.

З матеріали справи вбачається, що вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд першої інстанції взяв до уваги те, що останні обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відносяться до особливо тяжких злочинів (відповідно до ст.12 КК України), врахував дані про особу підсудного ОСОБА_10 , підсудного ОСОБА_9 та встановив, що у даному провадженні існують ризики, передбачені ст.148 КПК України (в редакції 1960 року), зокрема велика ймовірність того, що підсудні будуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перешкоджати судовому розгляду, ухилятись від виконання процесуальних рішень та перебуваючи на волі продовжать вчиняти нові злочини.
Так, в контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що в ним містять дані, які доводять існування ризику втечі підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останніх під вартою, щоб завадити цьому.
Окрім того, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Також, колегія суддів враховує рівень суспільної небезпеки вчинених злочинів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , дані про особу підсудного ОСОБА_10 та підсудного ОСОБА_9 , зокрема те, що підсудні неодноразово судимі за вчинення різноманітних злочинів, офіційно не працевлаштовані, не мають міцних соціальних зв`язків.
Крім того, характер висунутого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинувачених.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи підсудних в частині недоведеності їх вини, не можуть бути предметом даного судового розгляду.
Щодо доводів апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є необґрунтованими, оскільки жодних порушень вимог кримінального процесуального закону, при апеляційному перегляді, колегією суддів встановлено не було. Як вбачається з журналу судового засідання, суд при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підсудних, дослідив клопотання, вислухав думку учасників процесу та прийняв відповідне рішення.

Інші доводи, наведені в апеляціях захисника ОСОБА_8 , підсудного ОСОБА_10 та підсудного ОСОБА_9 , колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляціях захисника ОСОБА_8 , підсудного ОСОБА_10 та підсудного ОСОБА_9 не наведено обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Все обґрунтування вимог апелянтів полягає у незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення та відсутності ризиків, передбачених ст.148 КПК України (в редакції 1960 року).
На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_9 будь-якого іншого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останніх під час розгляду кримінальної справи.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підсудними ОСОБА_10 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Апеляційний суд, враховуючи, що обставини, які були підставою для обрання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - не змінилися, а тому колегія суддів вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні на час розгляду апеляцій.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 274, 362, 366, 368, 379 КПК України (в редакції 1960 року) колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію захисника підсудного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , апеляцію з доповненнями підсудного ОСОБА_10 та апеляцію з доповненнями підсудного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підсудного ОСОБА_9 та підсудного ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4