У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2020 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
законного представника потерпілого ОСОБА_8
представника служби
у справах дітей ОСОБА_9
представника превенції ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 22.04.2017 року близько 20 години 30 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час словесного конфлікту, раптово, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область носа, спричинивши своїми протиправними діями тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа зі зміщенням, травматичного дефекту 32 зуба, садна на верхній губі, які згідно висновку експерта № 02-01/1027 від 30.06.2017 року, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження по справі в зв`язку із закінченням строків притягнення його до кримінальної відповідальності.
Захисник, законний представник обвинуваченого, представник превенції, представник служби у справах дітей та прокурор підтримали думку обвинуваченого, зазначивши, що закриття кримінального провадження в даному випадку це є обов`язком, а не правом суду.
Потерпілий, представник потерпілого та законний представник потерпілого заперечили проти даного клопотання, вказавши, що клопотання заявлене передчасно, оскільки на даний час не допитані всі учасники кримінального провадження, обвинувачений свою вину не визнав, а також не дослідженні письмові докази.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченому правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, приходить до наступних висновків.
Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.
Важливими умовами для закриття провадження за цими підставами є: а) підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення; б) наявність у діянні складу кримінального правопорушення; в) причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , підтверджується наступними доказами дослідженими в судовому засіданні:
- показаннями законого представника потерпілого ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні показала, що 22.04.2017 року її син перебував в гостях у свого друга ОСОБА_11 , де знаходились ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , коли її син ОСОБА_6 намагався привітатись з ними, то ОСОБА_4 вдарив його в обличчя кулаком, на що ОСОБА_6 відразу виклав поліцію. Наступного дня разом з ОСОБА_6 пішли до лікарні, де з`ясувалось, що в її сина зламаний ніс. Також додала, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 її сину ОСОБА_6 робили операцію на носі;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що 22.04.2017 року близько 19 години разом з ОСОБА_4 завітала до свого друга ОСОБА_11 , в цей час до нього прийшов ОСОБА_6 . Вона стояла разом з ОСОБА_11 , в той час як ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знаходились вдвох на відстані близько 3 метрів від них. Момент, як ОСОБА_4 наносив рукою удар ОСОБА_6 , вона не бачила, проте після цього бачила як в ОСОБА_6 на обличчі з`явилась кров;
-показаннями ОСОБА_13 , яка є законним представником обвинуваченого ОСОБА_4 , в судовому засіданні показала, що 22.04.2017 року додому повернувся її син ОСОБА_4 , та повідомив їй, що його образив ОСОБА_6 , на що він вдарив останнього. Наступного дня мати ОСОБА_6 повідомила, що в її сина перелом носа зі зміщенням;
-показаннями свідка ОСОБА_14 , який працює лікарем-ортопедом, в судовому засіданні показав, що до нього звернувся ОСОБА_6 , який повідомив, що його побив хлопець. Діагнозу він не мав права поставити, а лише оглянув ОСОБА_6 , та направив його до лікаря- отоларингологу;
-показаннями свідка ОСОБА_15 , який є лікарем-хірургом, в судовому засіданні показав, що особисто до нього ОСОБА_6 не звертався, проте він знайомився з його історією хвороби, в якій було зафіксовано факт операційного втручання;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що біля його будинку зустрілись ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , останній вдарив кулаком по обличчю ОСОБА_6 , внаслідок чого в нього пішла кров;
-показаннями свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні показав, що до нього звернувся ОСОБА_6 з переломом носу, пояснивши при цьому, що йому завдали удар рукою в обличчя;
-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.04.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_8 заявила, що близько 21 години її син ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_4 ;
-даними висновку експерту № 02-01/695 від 17.05.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 мали місце ушкодження: перелом кісток носа зі зміщенням, травматичний дефект 32 зуба, садно на верхній губі. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутим та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07.06.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_6 з фототаблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_6 показав як саме завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_4
-даними висновку експерта № 02-01-1027 від 30.06.2017 року, відповідно до якого можливість виникнення виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за обставин, що вказані в протоколі проведення слідчого експерименту від 07.06.2017 року не виключається;
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07.06.2017 року за участю свідка ОСОБА_11 з фототаблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_6 показав як саме ОСОБА_4 завдав удар рукою по обличчю ОСОБА_6 ;
-даними висновку експерта № 02-01-1854 від 17.10.2017 року, відповідно до якого можливість виникнення виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за обставин, що вказані в протоколі проведення слідчого експерименту від 28.06.2017 року за участю свідка ОСОБА_11 не виключається;
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.02.2018 року за участю ОСОБА_4 з фототаблицею до нього, відповідно до якого ОСОБА_4 показав як саме він наніс удар долонею в нижню частину щелепи потерпілому ОСОБА_6 .
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.
Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яке відбулося 22.04.2017 року.
Відповідно до положень ст. 12 КК України інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.106 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності: два роки - у разі вчинення кримінального проступку.
Застосування норм статті 49 та статті 106 КК України для суду є обов`язковим. Це означає, що зазначенні положення кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності носять імперативний характер та у разі надання згоди обвинуваченого є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду.
Так, за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Наявність зазначених умов і є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Системний аналіз зазначених положень закону дозволяє дійти висновку, що визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності власної згоди за умови роз`яснення судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Отже, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не може бути підставою для незастосування положень статті 49 КК, адже доведеність винуватості особи та невизнання вини не впливає на прийняття рішення про закриття провадження за строком давності. Зазначена позиція Суду кореспондує з практикою Верховного Суду з аналогічних категорій справ (постанова ВС від 29 травня 2019 року у провадженні № 51-8555 км18; постанова ВС від 17 вересня 2019 року у провадженні № 51-10229 км18).
У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать про наявність сукупності матеріально-правових підстав, передбачених ст.106 КК України, та процесуально-правових підстав звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, а справа закриттю, оскільки з дня вчинення кримінального правопорушення минуло понад 2 роки, що є підставою, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України та ст.106 КК України для звільнення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.
Цивільний позов ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши право на звернення до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.
Доля речових доказів повинна бути вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.49, 106 КК України, ст.ст. 284, 372, 395 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України -закрити.
Цивільний позов ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши право на звернення до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.
Речові докази: два фотознімки розміром 10 см х 15 см, карточку стаціонарного хворого ОСОБА_6 № 3557 від 24.04.2017, амбулаторну картку хворого ОСОБА_6 № 8116, журнал запису ренгененологічних досліджень, магніторезонансних томографій (форма № 050/о) КЗ «Черкаська обласна дитяча лікарня» ЧОР, медичну картку стоматологічного хворого № 1374 КЗ «Черкаська центральна районна лікарня» на ім`я ОСОБА_6 залишити при матеріалах кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя: ОСОБА_1