Справа №590/84/20
Провадження № 1-кп/590/58/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

за участю: сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_4

захисника, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 від 19.12.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.310 КК України, на початку грудня 2019 року, проходячи повз автобусну зупинку, розташовану по вулиці Вовнянський шлях в с.Шатрище Ямпільського району Сумської області, випадкового побачив поліетиленовий пакет. Розгорнувши даний пакет, ОСОБА_4 виявив у ньому суху подріблену речовину з характерним запахом коноплі. Даний пакет з речовинною рослинного походження він поклав до себе в кишеню, таким чином незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс для особистого вживання без мети збуту. Пакет з речовинною рослинного походження ОСОБА_4 постійно носив з собою. 18.12.2019 року під час особистого огляду гр. ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції, в присутності понятих, суху подріблену речовину рослинного походження у прозорому пакеті з синтетичного матеріалу. Згідно висновку експерта №19/119/7-2/83е від 14.01.2020 року надана на дослідження рослинна речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 10,29 г.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що на початку грудня 2019 року він, проходячи повз автобусну зупинку, розташовану по вулиці Вовнянський шлях в с.Шатрище Ямпільського району Сумської області, випадкового побачив поліетиленовий пакет, в якому виявив у ньому суху подріблену речовину з характерним запахом коноплі. Даний пакет з речовинною рослинного походження він поклав до себе в кишеню та постійно носив з собою. 18.12.2019 року під час особистого огляду він добровільно видав працівникам поліції, в присутності понятих, суху подріблену речовину рослинного походження у прозорому пакеті з синтетичного матеріалу.
Заслухавши пояснення обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , не заперечував факт скоєння його підзахисним інкримінованого йому злочину, просив суд перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст.309 КК України, у зв`язку з внесенням змін до деяких законодавчих актів України та з урахуванням всіх обставин справи просив суд призначити покарання у виді арешту.
За таких обставин, суд вважає, що умисні дії ОСОБА_4 що виразились у незаконному придбанні та зберіганні без мети збуту наркотичного засобу - канабісу, слід кваліфікувати за ч.1 ст.309 КК України, як кримінальний проступок.
При цьому судом виключено кваліфікуючу ознаку інкриміновану обвинуваченому за ст.309 КК України - вчинення злочину особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.310 КК України, та його дії кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України, з огляду на наступне.
Як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_4 інкримінувалось вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, а саме «незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.310 КК України».
Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року, змінено частину 2 статті 309 КК України.
У відповідності до чинної редакції частина 2 статті 309 КК України передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.
Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Таким чином, оскільки на момент судового розгляду Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року виключено такі кваліфікуючі ознаки, як «вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.310 КК України», тобто поліпшено становище обвинуваченого, підстави для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 КК України з огляду на положення ч.1 ст.5 КК України, відсутні, а дії останнього необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.309 КК України, як «незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту».
Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив кримінальний проступок, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.39,45), перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога Ямпільської ЦРЛ з діагнозом: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів (а.с.46), відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий (а.с.43-44), посередньо характеризується за місцем мешкання (а.с.49).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливе без ізоляції його від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів слід призначити покарання у виді арешту. Обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.100 КПК України речові докази підлягають знищенню.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України витрати на проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №19/119/7-2/83е від 14.01.2020 року на суму 785,05 грн. (сімсот вісімдесят п`ять грн. 05 коп.) слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Матеріальна шкода не завдана.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Після вступу вироку в законну силу долю речових доказів вирішити наступним чином:

- канабіс масою, в перерахунку на висушену речовину 10,29 г (в ході проведення дослідження було використано 0,5 г висушеного канабісу), поміщений у сейф-пакет Експертної служби МВС України №2806788, переданий на відповідальне зберігання в камеру зберігання речових доказів Ямпільського ВП ГУНП в Сумській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №19/119/7-2/83е від 14.01.2020 року на суму 785,05 грн. (сімсот вісімдесят п`ять грн. 05 коп.).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1