Справа № 308/8735/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 28 серпня 2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, погоджене прокурором про застосувати запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного
громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово безробітного, який перебуває у цивільному шлюбі, раніше не судимого, інвалід 2 групи, уродженцю с. Волосянка, Великоберезнянського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
строком на 60 (шістдесят) днів.
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старший лейтенант юстиції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, із клопотанням у кримінальному провадженні №.0000050 від 28 серпня 2020 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, погоджене прокурором про застосувати запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , строком на 60 (шістдесят) днів.

Клопотання мотивовано тим, що громадянин України ОСОБА_5 в середині серпня, але не пізніше 27 серпня 2020 року перебуваючи у місті Ужгород у невстановлений час, знайшов (згідно показів останнього) кристалічну речовину, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс.

Слідчий зазначає, що в другій половині серпня 2020 року до ОСОБА_5 звернувся громадянин України ОСОБА_7 , який на той час перебував на сезонних заробітках в Австрії (с. Інн) та перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_5 щодо відправки йому в Австрію особистих речей через осіб, які доставляють посилки із України в Австрію автомобільним транспортом. В свою чергу ОСОБА_5 вирішив разом з особистими речами ОСОБА_7 в якості подарунку останньому переслати метамфетамін та канабіс, які він мав у своєму користуванні, не ставлячи ОСОБА_7 про свої наміри.

Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_5 , переслідуючи мету незаконно перемістити дані наркотичні засоби та психотропні речовини, діючи з метою їх приховання від митного контролю, помістив кристалічну речовину, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін до купюри номіналом 10 гривень, перемотавши її ізоляційною стрічкою чорного кольору, яку в подальшому запакував в поліетиленовий пакет, білого кольору, обмотавши прозорим скотчем, а також особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, який так само запакував в поліетиленовий пакет, білого кольору, обмотавши прозорим скотчем. Після цього, ОСОБА_5 , помістив вказані пакети до картонної коробки, з іншими особистими речами, яку замотав прозорим скотчем щоб ускладнити виявлення даного наркотичного засобу в ході візуального огляду під час прикордонно-митного контролю.

Як вказано у клопотанні, діючи на виконання свого злочинного умислу щодо контрабанди кристалічної речовини, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін та особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, ОСОБА_5 , 27.08.2020 року зателефонував громадянину України ОСОБА_8 ., та повідомив, що хоче передати через нього посилку. На що останній погодився, і того ж дня ОСОБА_5 , приїхав додому до ОСОБА_8 , в с. Минай, Ужгородського р-н., та передав йому картонну коробку в середині якої знаходилася кристалічна речовина, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін та особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс. Не ставлячи ОСОБА_8 до відома про вміст наркотичних засобів в середині коробки ОСОБА_5 , залишив вказану посилку та поїхав. Окрім цього, ОСОБА_5 , не повідомив ОСОБА_7 про те що серед особистих речей в посилці надсилає йому наркотичні речовини.

Як зазначено у клопотанні, 27.08.2020 року ОСОБА_8 , зателефонував громадянину України ОСОБА_9 з проханням відвести його автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель VITO-115 cdi білого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 , з України в Австрію (с. Інн) та передати його мамі, а саме громадянці України ОСОБА_10 , на що той погодився.

У той же день ОСОБА_9 , приїхав додому до ОСОБА_8 , в с. Минай, Ужгородського р-н., де ОСОБА_9 , погрузив в багажний відділ вищевказаного автомобіля марки «Mercedes-Benz» свої речі, на які зверху громадянин ОСОБА_8 , поклав картонну коробку (яка була змотана прозорим скотчем) зі словами, що в ній знаходиться мобільний телефон та зарядка до нього та попросив ОСОБА_9 , по приїзду в Австрію (с. Інн) передати коробку громадянину ОСОБА_7 . Наступного дня, зранку ОСОБА_9 , направився на вищевказаному автомобілі в сторону пункту пропуску «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби України, для перетину Державного кордону України та слідування транзитом через Угорщину до Австрії.

Однак, ОСОБА_5 , свої злочинні дії до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки в ході здійснення прикордонно-митного контролю 28 серпня 2020 року о 12 год. 18 хв. в пункі пропуску «Тиса» автомобіля марки «Mercedes-Benz» модель VITO-115 cdi, кузов білого кольору № НОМЕР_2 , реєстраційний номерний знак України НОМЕР_1 , у багажному відсіку серед особистих речей було виявлено картонну коробку в середині, якої виявлено пакет білого кольору з подрібненою речовиною рослинного походження зелено-коричневого кольору зі специфічним запахом вагою брутто 6,64 грам та купюру номіналом 10 гривень, в яку було загорнуто порошкоподібну кристалічну речовину білого кольору вагою брутто 1.10 грам.

Згідно висновку експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 6/651 від 03.09.2020, надані на експертизу: кристалічна речовина, білого кольору, с своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін масою (у перерахунку на метамфетамін основу) 0,0767 грам, що міститься у кристалічній речовині, білого кольору масою 0,1113 грама, за виключенням 0,0162 грам речовини використаної в процесі експертного дослідження згідно примітки вищевказаного висновку експерта; речовина рослинного походження, зеленого кольору, є канабіс масою (в перерахунку на суху речовину) - 1,836 грам, за виключенням 0,1005 грам речовини використаної в процесі експертного дослідження.

Відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», канабіс внесений до таблиці № 1 списку № 1 «особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено», метамфетамін внесений до таблиці № 2 списку № 2 «психотропні речовини, обіг яких обмежено».

Слідчий зазнача, що таким чином, громадянин України ОСОБА_5 , діючи умисно, вчинив незаконне придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту психотропної речовини обіг якої обмежено - метамфітаміну та особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу обіг якого заборонено, а також закінчений замах на контрабанду психотропної речовини метамфітаміну, обіг якої обмежено і особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, обіг якого заборонено, шляхом їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 307, ч. 2 ч. 307, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 305 Кримінального кодексу України.

У клопотанні вказано, що 22 вересня 2020 року громадянину України ОСОБА_5 оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) ОСОБА_5 визнав повністю.

Слідчий зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , підтверджується повідомленням відділу БКОЗ УСБУ в Закарпатській області, протоколом огляду місця події від 28.08.2020, протоколами допитів свідків, речовими доказами, висновком експертизи, показами підозрюваного, також іншими матеріалами кримінального провадження.

У клопотанні вказано, що оскільки ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він вчинив тяжкі кримінальні правопорушення, за які передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі до 10 років, є обґрунтовані підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчий вказує іна те, що, підозрюваний ОСОБА_5 , може незаконно впливати на свідків кримінального провадження, схиливши їх до дачі неправдивих показань, інших осіб, які причетні до вищевказаної протиправної діяльності, не встановлені та не допитані на даний час слідством, знищити або спотворити речі, які мають значення для досудового розслідування та не вилучені на даний час, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчините інше кримінальне правопорушення з метою уникнення покарання.

У клопотанні вказано, що з метою запобігання вчинення підозрюваним ОСОБА_5 , будь-якої з вищеописаних дій виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Як вказано у клопотанні, за допомогою застосування до підозрюваного заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчинених ним кримінальних правопорушень.

У клопотанні вказано, що приймаючи до уваги наведені обставини, які свідчать про можливість незаконно впливати на свідків, знищити або спотворити речі, які мають значення для досудового розслідування, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідство вважає, що ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. ст. 36, 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України слідчий просить: застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі Закарпатській установі виконання покарань № 9, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Довженка 8а, до підозрюваного громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово безробітного, який перебуває у цивільному шлюбі, раніше не судимого, уродженцю с. Волосянка, Великоберезнянського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 (шістдесят) днів.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити. Разом із тим, слідчий зазначив, що підозрюваний зявляється за його першою вимогою, не уникає повідомлень, та на даний час практично завершено досудове розслідування в межах вказаного кримінального провадження, залишилось виконання вимог ст. 290 КПК України та направлення обвинувального акту до суду. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що з огляду на наведені стороною захисту обставини стосовно стану здоров`я підозрюваного, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри та ризиків зазначених в клопотанні, можливим є вирішення питання обрання менш тяжкого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 , у судовому засіданні заперечував проти застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на стан здоров`я підозрюваного, який є інвалідом 2 групи, потребує стороннього догляду та постійного лікування, не може пересуватись без милиці, проживає разом з цивільною дружиною, від якої має малолітню дитину. Просив врахувати особу підозрюваного, оскільки останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, свою вину визнає повністю, дає покази та зявляється на всі виклики до слідчого та прокурора. З огляду на наведене просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання, повідомив що моє на утриманні сина семи років, перебуває у цивільному шлюбі. Разом із тим повідомив, що при собі не має свідоцтва про народження сина.
Заслухавши думку прокурора та слідчого з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
При розгляді клопотання встановлено, що 1 відділенням слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №.0000050 від 28 серпня 2020 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
У даному кримінальному проваджені, 22 вересня 2020 року громадянину України ОСОБА_5 оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. Згідно долученого протоколу допиту, на досудовому розслідуванні дає визнавальні покази.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до наявних у матеріалах клопотання доказів ОСОБА_5 , обгрунтовоно підозрюється увчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , підтверджується повідомленням відділу БКОЗ УСБУ в Закарпатській області, протоколом огляду місця події від 28.08.2020, протоколами допитів свідків, речовими доказами, висновком експертизи, показами підозрюваного, також іншими матеріалами кримінального провадження.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, тимчасово безробітній, який перебуває у цивільному шлюбі, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживає АДРЕСА_2 , його стан стан здоровя, є інвалідом 2 групи, зі слів від цивільного шлюбу, має сина, якому сім років.
Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 , міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого незаконного впливу на свідків, слідчий суддя констатує, що останній знайомий особисто із свідком ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ..
Слідчий суддя вважає, доведеним існування реальної загрози того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на свідків, які на даному етапі досудового розслідування надали покази.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Поряд з цим, слідчий суддя враховує, що згідно доданих до матеріалів клопотання протоколів допитів свідків в межах даного кримінального провадження, останні не були обізнання про дії та умисел підозрюваного, про що також було зазначено в судовому засіданні стороною обвинувачення, тобто вплив підозрюваного на таких свідків є мінімальним.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, наявність підстав вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Разом з тим, слідчим суддею при розгляді клопотання враховується позиція слідчого та прокурора, які зазначили, що підозрюваний зявляється на першу його вимогу. При цьому слідчий суддя враховує, що підозрюваний є інвалідом 2 групи, має постійне місце проживання, цивільну дружину та сина, семи років та пересувається за допомогою милиці.
Твердження сторони обвинувачення про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання підозрюваним його процесуальних обов`язків та створить неспіврозмірні труднощі у своєчасному, неупередженому, всебічному досудовому розслідуванні особливо тяжкого злочину також є необгрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки слідчого та прокурора є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.
Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»). Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.
Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжкого злочину і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до10 років, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на свідків у даному кримінально провадженні, тому слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного у виді цілодобового домашнього арешту, без застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання цілодобово, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України та за допомогою нього може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід є обґрунтованим, оскільки ОСОБА_5 , є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК, має постійне місце проживання, проживає разом з цивільною дружиною та має малолітню дитину. Обираючи саме такий вид запобіжного заходу, слідчий суддя враховує також те, що згідно досліджених в судовому засіданні доказів, відносно ОСОБА_5 до суду було направлено обвинувальний акт в межах іншого кримінального провадження, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України. В межах якого ОСОБА_5 було обрано забопіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави. Та з урахуванням внесення такої застави, ОСОБА_5 було звільнено з під варти 14.07.2020 року. Відомостей про наявність вироку по такому кримінальному провадженню слідчому судді не надано, а згідно пояснень учасників судового засідання таке перебуває на розгляді в суді на даний час.
З огляду на наведене вище, є обґрунтовані підстави вважати, що обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, буде більш дієвим в межах даного кримінального провадження, забезпечить дотримання підозрюваним його процесуальних обов`язків та не створить неспіврозмірні труднощі у своєчасному, неупередженому, всебічному досудовому розслідуванні тяжкого злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту , слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на нього обов`язки.
Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 195, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 28 серпня 2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, погоджене прокурором про застосувати запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів - відмовити.
Застосувати до громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ч. 307, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 305, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 305 Кримінального кодексу України запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; заборонити йому покидати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця роботи та/або проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.
Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до двох місяців, а саме до 20.11.2020 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1