ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1095/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/301/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1, 2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новокатеринівка Веселинівського району Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1, 2 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.1 ст.185 КК України у виді 3 місяців арешту;

-за ч.2 ст.185 КК України у виді 5 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 місяців арешту.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу затримання.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 16 травня 2018 року приблизно о 22 годині 05 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на території господарства ОСОБА_9 , що розташоване в с.Старий Скалат Підволочиського району Тернопільської області, скориставшись тим, що ОСОБА_9 перебував в приміщенні житлового будинку, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння чужим майном, умисно, таємно, викрав велосипед марки Україна вартістю 398,33 грн., належний ОСОБА_9 , який знаходився на території подвір`я та з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 18 червня 2018 року приблизно о 12 годині 05 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в м.Скалат на вул.Шевченка, 22 Підволочиського району Тернопільської області, підійшов до приміщення Скалатського відділення зв`язку Укрпошта, де переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно викрав велосипед марки Салют вартістю 380 грн., належний ОСОБА_10 , який знаходився біля вхідних дверей в приміщення пошти та з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.08.2018 року підписаний від імені ОСОБА_9 не йдеться про те, що потерпілий просить притягнути до кримінальної відповідальності будь-яку особу, а тому числі ОСОБА_7 . Також незрозумілою є дата відібрання заяви від ОСОБА_9 , оскільки кримінальне правопорушення вчинене 16 травня 2018 року, як і заява на писана в травні 2018 року, а не 21 серпня 2018 року, про що особисто під час допиту вказав потерпілий. Також під час допиту ОСОБА_9 зазначив, що приблизно через тиждень після зникнення у нього велосипеда, повідомив працівників поліції про те, що він особисто дозволив ОСОБА_7 взяти в нього велосипед та поїхати додому, оскільки була пізня година, а згадати раніше він не міг, тому що вживав напередодні алкогольні напої. Також в даній заяві не вказано ні марки велосипеда, ні точної дати. Окрім того в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення в графі заявником зазначено, нічого не написано. Тобто вказаний протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення написаний лише працівником поліції, в тому числі і усі підписи в графах, де повинен був розписатись ОСОБА_11 , а вразі якщо особа, стосовно якої вчинено кримінальне правопорушення не вміє писати, а потерпілий є саме такою особою, то повинен був бути присутнім представник селищної ради, або особа, яка є педагогом і може підтвердити правильність підписання протоколу (заяви) або інших документів. З огляду на вищевикладене, захисник вважає, що в матеріалах провадження відсутня заява про вчинене кримінальне правопорушення від травня 2018 року та заява ОСОБА_9 про те, що він не має претензій до ОСОБА_7 , оскільки позичав останньому велосипед. Також звертає увагу колегії суддів на те, що суд у вироку вказав лише ті покази потерпілого ОСОБА_9 , які він давав без участі свого представника під час проходження ним лікування у психіатричній лікарні, а тому дав такі покази під дією лікарських препаратів, не усвідомлюючи їх змісту, а зміна його показів на протилежні сталась внаслідок обумовленості з працівниками поліції, які його доставляли на судове засідання. Захисник стверджує, що рапорти працівників поліції від 21 серпня 2018 року щодо повідомлення про вчинення ОСОБА_7 крадіжки велосипеда у травні-червні 2018 року в громадянина ОСОБА_9 не відповідають дійсності, оскільки вони написані більш ніж через три місяці після вчинення ніби то крадіжки, хоча про цей факт їм було відомо ще в травні 2018 року. Також в одному з таких рапортів зазначено, що працівникам поліції в ході оперативно-розшукових заходів стало відомо про факт вчинення ОСОБА_7 крадіжки велосипеда, однак в матеріалах провадження немає інформації, і стороною обвинувачення в судовому засіданні не надано, які саме оперативно-розшукові заходи проводились і як саме, а з цього випливає, що дані рапорти є формальними та надуманими. Також звертає увагу, що оскільки ОСОБА_9 не вміє писати та читати, можна прийти до висновку, що дозвіл на огляд його господарства наданий ним нібито працівникам поліції, написаний іншою особою, не виключено, що працівником поліції. Також вважає повністю підробленим і таким, що не відповідає дійсності протокол огляду місця події від 21.08.2018 року. Додатково вказує, що потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що покази, які зазначені в протоколах допитів його як потерпілого від 23 серпня та від 24 серпня 2018 року не відповідають дійсності, адже в ці дні він не їздив у смт.Підволочиськ до слідчого для дачі будь-яких показів, а підписи в протоколах не належать йому і таких показів він ніколи не давав. Окрім заяви про вчинення в травні крадіжки у нього велосипеда та заяви через кілька днів про те, що він немає претензій до ОСОБА_7 він працівникам поліції не надавав та з ними не зустрічався, як і не надавав нікому будь-яких пояснень після травня 2018 року. А також потерпілим підтверджено, що з матеріалами провадження його ніхто не ознайомлював, а лише змусили, застосовуючи психологічний тиск, підписати протоколи про завершення досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами справи. Вважає, що оскільки товарознавча експертиза проводилась без об`єкту дослідження (велосипеда), а лише по його фотознімках, тому її висновки є неправильними та не відповідають дійсності, оскільки неможливо встановити ступінь зносу велосипеда по фотознімкам з інтернету, внаслідок чого не встановлений реальний вік велосипеда потерпілого, а тому висновок експерта №6-753/18 від 21.09.2018 року слід вважати неналежним та недопустимим. Стверджує, що свідок ОСОБА_12 давав покази нечітко, розгублено та не послідовно, а з цього випливає, що вони дані ним під психологічним тиском. Додатково наголошує, що судом жодним чином не було перевірено і встановлено факту наявності у ОСОБА_9 велосипеда. З огляду на вищевикладене вважає, що працівники поліції умисно, з метою обмовити ОСОБА_7 , який виявляє ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, свідомо, використали свої службові повноваження та користуючись безпорадним станом обвинуваченого, потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, переконані у своїй безкарності, підробили вказані вище документи. Стосовно епізоду викрадення велосипеда у потерпілого ОСОБА_10 вказує наступне. Заява від 18.06.2018 року про викрадення у нього велосипеда та прохання притягнути до відповідальності невідомих осіб, невідомо ким була прийнята та о котрій годині. Також виникають сумніви, щодо написання такої заяви особисто потерпілим, а твердження суду про плутанину потерпілим у своїх показах внаслідок похилого віку, не заслуговують на увагу, оскільки він не визнаний недієздатним та міг давати звіт кожному сказаному ним слову. Також, звертає увагу колегії суддів на те, що в рапорті та заяві про викрадення велосипеда вказана його різна марка. А висновок експерта№ 6-475/18 від 25 червня 2018 року та №6-753/18 від 21.09.2018 року проведені аналогічно один до одного, із заміною лише прізвищ потерпілих, а фототаблиця, яка йде до обох висновків є однаковою, що ще раз підтверджує факт фальсифікації матеріалів кримінальних проваджень, а не реальне дослідження предметів, які насправді в потерпілих ніхто не викрадав. Вказує, що працівниками поліції ніде не вилучались жодні відбитки пальців рук, що в свою чергу є дивним, якщо припустити, що ОСОБА_7 торкався велосипедів. Зазначає, що дії обвинуваченого не можуть бути кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна, оскільки це передбачає вчинення певних дій особою яка вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб, а як було встановлено в ході судового розгляду у обвинуваченого був відсутній умисел на таємне викрадення чужого майна та взагалі відсутні докази викрадення велосипедів у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . З огляду на вищевикладені обставини вважає, що стороною обвинувачення вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів не доведена.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та доводи захисника, які підтримали апеляційну скаргу апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, міркування прокурора про відсутність підстав для скасування вироку, пояснення потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу і не хоче продовжувати кримінальне провадження, а тому відмовляється від заяви про велосипед, який у нього викрали, перевіривши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів приходить до переконання, що апеляція захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, висновки про доведеність вини ОСОБА_7 , суд першої інстанції зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні та детально проаналізованих у вироку доказах.

Так, за епізодом крадіжки 16 травня 2018 року суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні підтвердив, що того дня він за місцем свого проживання разом із обвинуваченим ОСОБА_7 розпивали алкогольні напої, після чого він заснув, а прокинувшись ввечері виявив, що його велосипед викрадений, а ОСОБА_7 вже немає. В ході дослідження речових доказів під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 упізнав пред`явлений йому велосипед Україна зеленого кольору, як такий, що був у нього викрадений за повідомлених ним обставин.

З показань свідка ОСОБА_12 слідує, що упізнаний потерпілим велосипед до нього привіз обвинувачений ОСОБА_7 на початку червня 2018 року і залишив його. Також, цей свідок пояснив, що на початку червня 2018 року він та ще декілька його знайомих тимчасово проживали в м.Скалат, а залишений ОСОБА_7 велосипед в подальшому вони видали працівникам поліції.

Показання потерпілого ОСОБА_12 узгоджуються з письмовими доказами, а саме протоколом огляду від 24 серпня 2018 року, з якого вбачається, що слідчим було оглянуто добровільно виданий велосипед Україна зеленого кольору, який має значні потертості і пошкодження, але перебуває у робочому стані. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 21 вересня 2018 року ринкова вартість викраденого в ОСОБА_9 у травні 2018 року велосипеда може становити 398,33 грн.

За епізодом крадіжки 18 червня 2018 року суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_10 , який під час допиту в судовому засіданні підтвердив, що 18 червня 2018 року приблизно о 12 годині біля поштового відділення м.Скалат у нього було викрадено велосипед марки «Салют» синього кольору, який він залишив на дворі, а сам пішов всередину приміщення. Коли він повернувся з поштового відділення то побачив як чоловік схожий на ОСОБА_7 поїхав його велосипедом в напрямку с.Новосілка.

Повідомлені потерпілим ОСОБА_10 обставини викрадення його велосипеда підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , кожен з яких вказав, що бачив як ОСОБА_10 залишив свій велосипед біля приміщення пошти, а через кілька хвилин обвинувачений ОСОБА_7 взяв його і поїхав у напрямку с.Новосілка.

Також, свідок ОСОБА_12 повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 через деякий час після того, як залишив у нього зелений велосипед Україна, привіз також інший велосипед та повідомив, що викрав його. Тому він, ОСОБА_12 , разом з ОСОБА_15 прогнали ОСОБА_7 і той забрав викрадений велосипед та пішов.

Повідомлені потерпілим та свідками обставини вчинення крадіжки об`єктивно підтверджуються даними протоколу огляду місця події від 18 червня 2018 року, а саме частини вулиці Центральна м.Скалат біля відділення пошти, де потерпілий ОСОБА_10 залишив свій велосипед марки «Салют», заявою ОСОБА_16 від 18 червня 2018 року відповідно до якої він добровільно видав працівникам поліції велосипед марки «Салют» і протоколом огляду цього велосипеда від 25 червня 2018 року. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 25 червня 2018 року ринкова вартість велосипеда «Салют» станом на 18 червня 2018 року могла становити 380 грн.

Наведені обставини та інші проаналізовані у вироку докази, в тому числі показання потерпілих і свідків повністю підтверджують факт вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів та правильність їх кваліфікації за ч.1,2 ст.185 КК України.

В суді першої інстанції обвинувачений відмовився давати показання і не повідомив своєї версії подій, не навів жодних обставин, які логічно пояснювали володіння ним викраденим майном. В ході апеляційного розгляду обвинувачений стверджував, що велосипеди належали йому і він у потерпілих їх не викрадав.

Однак, доводи апеляційної скарги про недоведеність складу інкримінованих злочинів у діях обвинуваченого, а також його твердження обвинуваченого про непричетність до вчинення крадіжок також спростовуються наведеними у вироку доказами, зокрема показаннями свідків, які були очевидцями події злочину 18 червня 2018 року і безпосередньо вказали на обвинуваченого як на особу, яка викрала велосипед ОСОБА_10 . Також, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що саме обвинувачений ОСОБА_7 залишив у них велосипед, який було викрадено у ОСОБА_9 .

Наведені показання потерпілих і свідків узгоджуються між собою за конкретними обставинами і хронологією подій, а тому відсутні обґрунтовані підстави сумніватися в їх правдивості.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що обвинуваченим ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду в суді першої інстанції не було заявлено клопотань про допит інших свідків, дослідження доказів чи вчинення процесуальних дій для підтвердження його версії подій, а тому твердження обвинуваченого про непричетність до вчинення інкримінованих злочинів є безпідставними і спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про відсутність заяви потерпілого ОСОБА_9 про вчинення злочину перевірені в ході судового розгляду і суд першої інстанції обґрунтовано відхилив їх у зв`язку з тим, що під час допиту потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що звертався в поліцію з приводу викрадення його велосипеда і підписував відповідну заяву, яка наявна в матеріалах провадження.

Доводи захисника про те, що заява потерпілого про викрадення велосипеда зареєстрована у серпні 2018 року, а вчинення крадіжки обвинуваченим інкримінується в травні 2018 року не спростовує правильності висновків суду про доведеність інкримінованого обвинуваченому злочину за ч.1 ст.185 КК України, які підтверджуються сукупністю встановлених судом фактичних обставин.

Доводи апеляційної скарги захисника про недостовірність наведених у вироку показань потерпілого ОСОБА_9 з тих підстав, що вони дані ним під час лікування у психіатричній лікарні, є безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що наведені у вироку його показання відповідають дійсності. Відомостей про те, що потерпілий ОСОБА_9 на даний час проходить лікування чи не усвідомлює значення своїх дій в ході апеляційного розгляду не встановлено і в матеріалах провадження такі відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий ОСОБА_9 не просив нікого притягувати до кримінальної відповідальності, а також заява цього потерпілого під час судових дебатів у суді апеляційної інстанції про те, що він не бажає продовжувати цю справу і відмовляється від поданої ним заяви про викрадення його велосипеда не є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки згідно ст.477 КПК України кримінальне провадження за ч.1,2 ст.185 КК України не відноситься до категорії приватного обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість рапортів працівників поліції від 18 червня 2018 року та від 21 серпня 2018 року, протоколу огляду домогосподарства потерпілого ОСОБА_9 та його заяви про згоду на цей огляд, а також про суперечності у протоколах допиту потерпілого ОСОБА_9 під час досудового розслідування не спростовують висновків суду, оскільки в оскарженому вироку ці письмові докази не вказані як такі, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про наявність неточностей у протоколі огляду місця події від 18.06.2020р. та заяві обвинуваченого ОСОБА_7 на ім`я начальника відділення поліції про добровільну видачу велосипеда Салют не спростовують висновків суду про доведеність складу інкримінованого злочину, оскільки факт викрадення велосипеда у потерпілого ОСОБА_17 , а також час і місце вчинення цього злочину, підтверджується його показаннями та показаннями свідків у суді першої інстанції, а добровільну видачу вказаного велосипеда поліції обвинувачений і не заперечує, оскільки в ході апеляційного розгляду стверджував, що обидва велосипеди належать йому.

Наведені в апеляційній скарзі твердження про суперечливість показань потерпілого ОСОБА_17 аналогічні доводам сторони захисту в суді першої інстанції, які були належно перевірені та обґрунтовано відхилені з наведенням у вироку відповідних мотивів. Крім того, зі змісту показань потерпілого ОСОБА_17 в судовому засіданні вбачається, що він категорично і однозначно стверджував про викрадення його велосипеда з під відділення пошти в м.Скалат і ці показання повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 та очевидців події свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , які крім того вказали, що крадіжку вчинив саме обвинувачений ОСОБА_7 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про недостовірність показань свідка ОСОБА_13 колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки показання цього свідка за епізодом викрадення велосипеда у потерпілого ОСОБА_17 повністю узгоджуються з показаннями цього потерпілого і свідка ОСОБА_14 , а тому немає підстав сумніватися в належності і допустимості показань свідка в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про неправильність проведення товарознавчих експертиз та недостовірність їх висновків колегія суддів оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів провадження вказані висновки експерта відповідають вимогам ст.102 КПК України і містять обґрунтовані відповіді на поставлені питання. Під час проведення експертиз від експерта не надходило повідомлень про неможливість їх проведення чи недостатність наданих йому відомостей для вирішення поставлених питань та витребування додаткових об`єктів чи відомостей. В матеріалах провадження відсутні і в апеляційній скарзі не наведені обставини, які би давали обґрунтовані підстави сумніватися у правильності висновків експерта щодо вартості викраденого майна.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи захисника про недоліки зібраних органом досудового розслідування доказів не є істотними, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, які ґрунтуються на сукупності встановлених в ході судового розгляду обставин та досліджених доказів, в тому числі показань потерпілих і свідків, які безпосередньо вказали на вчинення крадіжок саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо застосованого судом першої інстанції виду та розміру покарання. Так, зі змісту оскарженого вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності до ст.65 КК України, правильно врахував тяжкість і кількість вчинених злочинів та відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який згідно вимог ст.89 КК України вважається раніше не судимим, неодружений, непрацюючий, виявляє ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягають рівня психозу чи вираженого недоумства. Також, суд врахував конкретні обставини вчинення злочинів і думку потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого, та дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для призначення найбільш суворого виду покарання, з числа передбачених санкцією інкримінованої статті, і призначив його у виді арешту не в максимальному розмірі. Враховуючи наведені відомості про особу обвинуваченого та відсутність обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни призначеного покарання на штраф чи громадські роботи, які передбачені санкцією інкримінованої статті.

Беручи до уваги вказані обставини, колегія суддів вважає, що у справі відсутні дані, які би свідчили про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального і кримінального закону та були підставою для скасування вироку, як про це просить захисник, а тому підстав для задоволення його апеляційної скарги немає.

Крім того, аналізуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги про направлення на новий розгляд до суду першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_7 колегія суддів приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки в апеляційній скарзі не наведено і в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, передбачених ч.1 ст.415 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді