Справа № 211/4309/20
Провадження № 1-кп/211/690/20
У х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2020 року колегія суддів Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000617 від 16.05.2020, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_7 , -

встановила:

обвинувальний акт, який надійшов на розгляд, складений відповідно до вимог діючого КПК України та підсудний даному суду.
Прокурором ОСОБА_6 подано письмове клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки дія запобіжного заходу спливає 08.01.2021, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо, існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що він одружений, але з дружиною ОСОБА_8 не живе, спільне господарство не веде, та на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його захисник ОСОБА_7 просила змінити запобіжний захід з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики, на які вказує прокурор у клопотанні та передбачені ст. 177 КПК України, нічим не доведені. На даний час не має доказів, що ОСОБА_5 буде переховуватися. Обвинувачений має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки.
Вислухавши учасників процесу, на підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
При вирішенні клопотання про продовження строків тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачений, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину - умисному вбивстві, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_5 має місце реєстрації в Кривому Розі, проте не має постійного джерела доходу, хоча й одружений та на утриманні має неповнолітню доньку, але не мешкає з ними, спільне господарство не веде, доводи прокурора про відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого стороною захисту та обвинуваченим не спростовані та не доведені, а отже вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів. Суд вважає, що залишаючись на свободі та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, незважаючи на презумпцію невинуватості, яка превалює над принципом поваги до свободи особистості та незаконно впливати на свідків, так як свідками у справі є рідна сестра обвинуваченого ОСОБА_10 та співмешканка обвинуваченого ОСОБА_11 , які мешкали з обвинуваченим за однією адресою. Та свідок ОСОБА_12 , який є сусідом обвинуваченого.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Отже колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, враховуючи також положення статті 178 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 11 лютого 2021 року включно.
Крім того, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України не знаходить підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, так як злочин, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 , призвів до загибелі людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315, 331, 369 КПК України, колегія суддів -

постановила:

відкласти підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України, на 16 годину 00 хвилин 28 січня 2021 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу - тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 11 лютого 2021 року включно без визначення застави.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій особі місць ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження дії запобіжного заходу протягом семи днів з моменту оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий судд ОСОБА_1 .

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3