Постанова
Іменем України
20 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 404/7081/15-к
провадження № 51-640 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
законного представника
неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2018 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0005946 за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоархангельська Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_9 засуджено за ст. 118 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_9 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 04 липня 2015 року по 05 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено вважати засудженого таким, що відбув покарання і звільнено його від подальшого відбуття покарання.
Стягнуто з ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь: потерпілої ОСОБА_8 - 85 000 грн, потерпілої ОСОБА_7 - 150 000, потерпілої ОСОБА_7 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 - 150 000 грн.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_8 залишені без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 04 липня 2015 року приблизно о 00:15 год., вживаючи алкогольні напої спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка, що переросла в бійку, під час якої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завдали ОСОБА_9 удари в різні частини тіла та спричинили йому численні тілесні ушкодження. Захищаючись, ОСОБА_9 узяв до рук ніж та вважаючи, що існує реальна загроза його життю, з метою захисту здійснив не менше 4-х рухів ножем у різні сторони, чим спричинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що викликали короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, розмахуючи ножем та прикриваючи обличчя, ОСОБА_9 відчув удар по тулубу з боку ОСОБА_10 та, тримаючи ніж і вважаючи, що існує реальна загроза його життю та здоров`ю, перебуваючи в стані необхідної оборони, з метою захиститись, явно перевищуючи межі необхідної оборони, умисно наніс один удар ножем в сторону ОСОБА_10 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани, що є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя, від якого настала смерть потерпілого.
Після цього ОСОБА_11 наніс ОСОБА_9 удар у щелепу, від якого останній втратив свідомість, а ОСОБА_11 наніс йому ще три удари ногою в обличчя.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд дав неправильну оцінку доказам, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання потерпілих про допит свідків, експертів та дослідження доказів, чим порушив принцип змагальності сторін, не дослідив речових доказів, що є порушенням принципу безпосередності. Внаслідок цих порушень суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, кваліфікувавши дії винного за ст. 118 КК України, оскільки у діях ОСОБА_9 наявний умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 та замах на життя ОСОБА_13 , якого незаконно позбавили статусу потерпілого. Крім того вказує на порушення місцевим судом вимог ст. 415 КПК України, оскільки він не виконав вказівок апеляційного суду при скасуванні попереднього вироку щодо ОСОБА_9 з направленням справи на новий судовий розгляд, а також на безпідставну відмову в задоволенні клопотання про відвід судді. У свою чергу суд апеляційної інстанції не перевірив належно усіх доводів апеляційних скарг, у тому числі шляхом повторного дослідження доказів, та не навів в ухвалі мотивів на спростування цих доводів, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_7 як представника неповнолітнього ОСОБА_6 містить аналогічні доводи щодо порушення судами вимог процесуального закону та неправильної кваліфікації дій винного, а також вимогу про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Позиції інших учасників судового провадження

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 у суді касаційної інстанції підтримала скарги та просила їх задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарг та просив залишити судові рішення без зміни.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 419 КПК України чітко вимагає, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК України при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Доводи, наведені у касаційних скаргах, про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України є обґрунтованими.

Так прокурор та потерпіла ОСОБА_8 , не погодившись із вироком місцевого суду, подали апеляційні скарги. Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 вказувала на невиконання місцевим судом вказівок суду апеляційної інстанції, який скасував попередній вирок і призначив новий розгляд, недослідження судом усіх доказів та неправильну кваліфікацію дій винного. В обґрунтування своїх вимог потерпіла наводила перелік доказів, які, на її думку, підлягали дослідженню в суді та наводила мотиви такої необхідності, а також посилалася на їх вибіркове дослідження та формальну оцінку судом.

У відповідь на ці доводи суд апеляційної інстанції в ухвалі фактично перерахував докази, які місцевий суд поклав в основу вироку і які на думку апелянта були досліджені поверхово. Всупереч твердженням потерпілої про неповноту судового розгляду, оскільки суд не дослідив навіть ті докази, які були предметом дослідження у попередньому судовому провадженні, поверховість оцінки доказів, апеляційний суд послався на повноту і всебічність дослідження доказів по справі, проте не навів належних мотивів такого твердження.

За змістом ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам кримінального провадження й дослідженим у судовому засіданні доказам.

Згідно з приписами ч. 3 цієї норми процесуального закону суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, при цьому апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

На необхідності дослідження доказів, які не було досліджено судом першої інстанції, незважаючи на такі клопотання, потерпіла наголошувала у своїй апеляційній скарзі. Проте, дані доводи суд залишив поза увагою, не дав належної оцінки доводам апелянта щодо необхідності проведення допиту свідків лікарів, свідчення яких, на її думку, мають істотне значення для даного провадження та кваліфікації дій винного, а також щодо необхідності проведення ряду експертиз. Отже, твердження потерпілої сторони про неповноту дослідження доказів та, внаслідок цього, неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, апеляційний суд належним чином не перевірив та не спростував.

Крім того, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилася та обставина, що ухвалою апеляційного суду від 19 липня 2016 року було скасовано вирок суду щодо ОСОБА_9 та призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Скасовуючи вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2016 року, апеляційний суд в ухвалі від 19 липня 2016 року зазначив, що цей вирок постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та прав потерпілих і вказав суду першої інстанції на необхідність при новому розгляді справи повно й всебічно перевірити усі докази, дати їм відповідну оцінку, а також перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі, й ухвалити законне та обґрунтоване рішення. На невиконанні судом першої інстанції цих вказівок апеляційного суду наголошувала в своїй апеляційній скарзі потерпіла.

Однак, розглядаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначив в ухвалі суть цих доводів, проте не перевірив їх з достатньою повнотою. Апеляційний суд фактично продублював висновки, викладені у вироку суду першої інстанції, обмежившись формальним переліченням наведених у ньому доказів, показань свідків та документів. Водночас аргументованих відповідей на вищенаведені доводи апеляції потерпілої не дав, пославшись на обґрунтованість відмови суду першої інстанції в задоволенні клопотань потерпілої сторони про виклик свідків, призначення експертиз та надання тимчасового доступу до речей і документів.

Проте, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вищезазначених клопотань потерпілих, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги щодо необхідності дослідження цих доказів, не мотивував своєї позиції, а погодився з рішенням суду першої інстанції про обґрунтовану відмову у їх задоволенні. Натомість, на необхідність ретельної перевірки доводів апеляційної скарги прямо зазначалося в ухвалі апеляційного суду від 19 липня 2016 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, не надав відповідей на всі доводи апеляцій, не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу потерпілої залишив без задоволення, та не надав належної оцінки викладеним доводам скарги, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а тому рішення цього суду не можна вважати обґрунтованим та вмотивованим. Допущені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на порушення місцевим судом вимог ст.ст. 337-338 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після скасування апеляційним судом попереднього вироку щодо ОСОБА_9 було призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Під час підготовчого судового засідання суд постановив призначити до розгляду кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. У судовому засіданні прокурором було оголошено як обвинувальний акт за ч. 1 ст. 119 КК України, так і змінений у попередньому судовому провадженні обвинувальний акт за ст. 118 КК України. Наведене є порушенням вимог процесуального закону, що залишилося поза увагою апеляційного суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Крім того, підтримані прокурором фактично два обвинувачення позбавило суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).

Частина 1 ст. 415 КПК України визначає підстави для скасування вироку чи ухвали місцевого суду й призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зокрема, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Таких підстав для скасування касаційним судом вирокуКіровського районного суду м. Кіровограда від 05 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_9 не встановлено. У той же час суд касаційної інстанції встановив істотні порушення судом апеляційної інстанції вимог ст.ст. 404, 419 КПК України, які є підставою для скасування ухвали цього суду. Тому касаційні скарги потерпілої та законного представника неповнолітнього підлягають до часткового задоволення.

У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції.

З цих підстав суд ухвалив:

Касаційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_14 ОСОБА_3