У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2020р., якою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
- продовжено строк тримання під вартою до 10.07.2020 року включно.
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати щодо останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з забороною покидати місце проживання.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва і від 13 травня 2020 року продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до 10 липня 2020 року включно.
________________________________________________________________________________

Провадження 11-кп/812/659/20 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 186 ч.2 КК категорія: продовження строку Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1

тримання під вартою

тримання

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вказує, що ухвала не відповідає вимогам ст.370 КПК України та є недостатньо вмотивованою, оскільки судом не в повній мірі наведені належні і достатні мотиви її ухвалення.
Наголошує про ідентичність доводів прокурора про існування ризиків та відсутність будь-яких нових доказів, які б підтверджували їх наявність, а також стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом третьої групи, має ряд інших захворювань, відсутність у нього судимості та постійне місце проживання останнього.
Вказує, що прокурором не було додано жодних матеріалів, які б доводили те, що ризики зазначені в інших ухвалах, якими продовжувався запобіжний захід відносно обвинуваченого, продовжили існувати та не зменшились.
Звертає увагу, що ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою 01.12.2018 року, який продовжується судом більше ніж півтора року, з зазначенням аналогічних підстав, при цьому прокурор взагалі не посилається на наявність нових обставин, які б виправдовували продовження найсуворішого запобіжного заходу.
Вважає не обґрунтованим ризик впливу обвинуваченого на свідків.
Зазначає при цьому, що є невмотивованим висновок суду про продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказує, що з урахуванням наявності у обвинуваченого інвалідності третьої групи, ряду інших хронічних захворювань, відсутності судимостей, постійного місця проживання, високого ступеню соціальної адаптованості вважає, що цілодобовий арешт з забороною покидати місце проживання та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України забезпечить його належну процесуальну поведінку та виконання обов`язків передбачених КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.12.2018р. відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України на даний час не зменшились, інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 18.05.2020 р.
Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за останній передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому обвинувачений, усвідомлюючи можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду.
Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_6 добре обізнаний про місце проживання та роботи свідків, отже, перебуваючи на волі матиме можливість незаконно впливати на них.
ОСОБА_6 інкримінується не закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, в зв`язку з чим обвинувачений може продовжити кримінальне провопорушення та довести свій умисел до кінця.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні обвинуваченому даного запобіжного заходу, не зменшилися і існують на даний час.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу.
Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2020р., якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: