Справа № 626/532/20
Провадження № 1-кп/626/82/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 року м.Красноград
Красноградський районний суд Харківської області
в складі: головуючого -судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
секретаря ОСОБА_6 ,
ОСОБА_3 08 серпня 2018 року в денний час перебував в магазині "Лінолеум. Покриття", розташованому на вулиці 19 Вересня,104 в м.Красноград Харківської області. З корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, обвинувачений запропонував ОСОБА_4 передати йому 4742,44 грн. як завдаток для придбання профнастилу та фурнітури. Після отримання грошей за місцем проживання потерпілого в сумі 4742,44грн. обвинувачений розпорядився коштами на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 збитки на 4742,44 грн.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 17 серпня 2018 року в денний час перебував в магазині "Лінолеум. Покриття", розташованому на вулиці 19 Вересня,104 в м.Красноград Харківської області. З корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, а також повторно, обвинувачений запропонував ОСОБА_7 передати йому 2068 грн. як завдаток для придбання лінолеуму. Після отримання грошей потерпілого в сумі 2068 грн. обвинувачений розпорядився коштами на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 збитки на 2068 грн.
Також, обвинувачений 19 серпня 2018 року в денний час перебував в магазині "Лінолеум. Покриття", розташованому на вулиці 19 Вересня,104 в м.Красноград Харківської області. З корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, а також повторно, обвинувачений запропонував ОСОБА_8 передати йому 4000 грн. як завдаток для придбання лінолеуму та фурнітури. Після отримання грошей потерпілого в сумі 4000 грн. обвинувачений розпорядився коштами на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 збитки на 4000 грн.
ОСОБА_3 20 серпня 2018 року в денний час перебував в магазині "Лінолеум. Покриття", розташованому на вулиці 19 Вересня,104 в м.Красноград Харківської області. З корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, а також повторно, обвинувачений запропонував ОСОБА_9 передати йому 1500 грн. як завдаток для придбання лінолеуму. Після отримання грошей потерпілого в сумі 1500 грн. обвинувачений розпорядився коштами на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 збитки на 1500 грн.
Також ОСОБА_3 25 серпня 2018 року в денний час перебував в магазині "Лінолеум. Покриття", розташованому на вулиці 19 Вересня,104 в м.Красноград Харківської області. З корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, а також повторно, обвинувачений запропонував ОСОБА_5 передати йому 5300 грн. як завдаток для придбання лінолеуму. Після отримання грошей 25 серпня иа 27 серпня 2020 року потерпілої в сумі 5300 грн. обвинувачений розпорядився коштами на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 збитки на 5300 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав і підтвердив суду, що кримінальні правопорушення в серпні 2018 року ним було вчинено при вищезазначених обставинах. Позовні вимоги про відшкодування потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди в сумі 5300 грн. та моральних збитків в розмірі 3000 грн. також визнав. Зараз він зробив для себе належні висновки, розкаюється у скоєному, просить суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що в серпні 2018 року він вирішив придбати матеріали для ремонту. В магазині "Лінолеум. Покриття" спілкувався з продавцем ОСОБА_3 , з яким був раніше знайомий. Обвинувачений прийшов до нього в будинок, виміряв і розрахував кількість необхідних матеріалів. Як передоплату, за пропозицією ОСОБА_3 , передав йому 4742,44 грн. До цього часу він не отримав матеріалів, які обіцяв обвинувачений, гроші також не повернуті.
Потерпіла ОСОБА_5 в суді пояснила, що з метою придбання лінолеуму в серпні 2018 року прийшла до магазину "Лінолеум. Покриття". Продавець ОСОБА_3 запропонував надати передоплату і вона заплатила спочатку 300 грн., а потім ще 5000 грн. Обіцяний товар не отримала, гроші їй також не повернуті, діями обвинуваченого ОСОБА_3 їй заподіяні матеріальні і моральні збитки. Свої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Судом були досліджені письмові докази по справі, що надані стороною обвинувачення. З копій товарних чеків встановлено факт отримання грошових коштів ОСОБА_3 , таким чином підтверджується винність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, за встановлених судом обставин.
Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 08 серпня 2018 року умисно, із корисливих спонукань, вчинив шахрайство, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.190 КК України. Оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що обвинувачений 17, 19, 20, 25 серпня 2018 року умисно, із корисливих спонукань та повторно, вчинив шахрайство, тому його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України.
Відповідно до ст.12 КК України, дії передбачені ч.1 ст. 190 КК України є кримінальним проступком, а ч.2 ст.190 КК України - нетяжким злочином.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України та роз"яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку суду, внаслідок визнання своєї провини, обвинувачений зробив належні висновки для себе, щодо неприпустимості будь-яких злочинних дій в майбутньому і свідчить про його бажання виправитись. За час, що минув з моменту вчинення злочинів, обвинувачений не притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності, що об"єктивно свідчить про щирість його каяття та намір виправитися та утримуватися від протиправної поведінки.
Вищезазначені об"єктивні дані, є підставою для призначення покарання ближче до мінімального за ч.1, ч.2 ст.190 КК України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризуються добре, має родину, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.
Як передбачено ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його.
Обставиною, яка пом"якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд вважає те, що ОСОБА_3 критично ставиться до своєї протиправної поведінки. На підставі ст.67 КК України, обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.
Визначаючи остаточне покарання обвинуваченому, суд вважає доцільним призначити покарання за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5-48к-13 від 23 січня 2014 року.
Зокрема в цій постанові Верховним Судом України сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За таких обставин, враховуючи обставини справи, особу винного, зокрема те, що до кримінальної відповідальності він раніше не притягувався визнав провину, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому міру покарання в межах, встановлених в санкції статті у виді обмеження волі, як необхідне і достатнє для його виправлення і перевиховання та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Крім цього, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого, з вищезазначених підстав, та з врахування позиції потерпілих і прокурора, відповідно до ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування 5300 грн. майнової шкоди та 3000 грн. моральної шкоди. Суд прийшов до висновку, що діями обвинуваченого ОСОБА_5 заподіяні матеріальні збитки на суму 5300 грн., що слідує з наданих матеріалів кримінального провадження.
На підставі ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого: заподіяння моральної шкоди позивачу вбачається у перенесених нею моральних стражданнях, втрата коштів викликала у неї сильне душевне хвилювання, переживання.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування завданої внаслідок порушення її прав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить з наступного: відповідно до абз. 2 ч.3, а також ч.5 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з п.9 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги глибину психічних страждань потерпілої ОСОБА_5 , характер і ступінь вини ОСОБА_3 , враховує те, що внаслідок дій обвинуваченого потерпіла тривалий час була позбавлена власних коштів, вона зазнала стресу. З урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити повністю.
Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України суд,-
Визнати ОСОБА_3 ,винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190 , ч.2 ст.190 КК України.
Призначити ОСОБА_3 за ч.1 ст.190 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі; за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 5300 грн.в відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн в відшкодування моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Головуюча ОСОБА_1