Справа № 742/1512/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/235/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представників ДП ДГ «Івківці» - адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника СТОВ «Батьківщина» - адвоката ОСОБА_10 ,

представника НААН України адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційними скаргами за апеляційними скаргами директора СТОВ «Батьківщина» ОСОБА_12 та представника ДП ДГ «Івківці» - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000077 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Накладено арешт на врожай періоду 2020 року, який знаходиться на полях, що належить Державному підприємству «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України» в розрізі культур озима пшениця на полях №1032814 (кадастровий номер :03:000:0607), №1032815 (кадастровий номер :03:000:0610), №1032816 (кадастровий номер :03:000:0608, :03:000:0618), №1032832 (кадастровий номер :03:000:0631), №1032839 (кадастровий номер :03:000:0622), №1032853 (кадастровий номер :03:000:0635), №1032857 (кадастровий :03:000:0634), №1032807 (кадастровий номер :03:000:0633), №1032811 (кадастровий номер :03:000:0605), №1032813 (кадастровий номер :03:000:0606), №1032817 (кадастровий номер :03:000:0609), озимий ріпак на полях №1032801 (кадастровий номер :03:000:0594), №1032802 (кадастровий номер :03:000:0599), №1032805 (кадастровий номер :03:000:0596), №1032806 (кадастровий номер :03:000:0599), №1032808 (кадастровий номер :03:000:0600); озимий ячмінь на полі №1032832 (кадастровий номер :03:000:0631), що розташовані в межах Івковецької сільської ради, який полягає у забороні розпорядження і відчуження вищевказаного врожаю 2020 року будь-яким особам із зобов`язанням керівництва ДП «ДГ «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М. Ремесла НААН України забезпечити зважування при зборі та схоронність зібраного врожаю

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що ДП ДГ «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М.Ремесла НААН України (далі - ДП «ДГ «Івківці») є державним сільськогосподарським підприємством заснованим на основі державної власності, та перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України (далі НААН України) як органу управління державним майном, а земельні ділянки, які надані в постійне користування підприємству, є державною власністю (Статут державного підприємства). Протягом 2020 року між ДП ДГ «Івківці» та СТОВ «Батьківщина» укладено ряд договорів, в тому числі договір купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво за №06/03/2020ІВ від 06 березня 2020 року на загальну суму 5 583 631,80 грн. та договір купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво №05/03/2020ІВ від 05 березня 2020 року на загальну суму 5 495 293,32 грн, які не погоджувалися Національною академією аграрних наук України, як органом управління державним майном, при тому, що ціна договорів значно перевищує 10 відсотків вартості актитів, за даними останньої річної фінансої звітності підприємства, що може бути порушенням інтересів держави та в своїй сукупності слугує підставою для застосування обмежувальних заходів у даному кримінальному провадженні з метою збереження вказаного майна, уникнення його приховування, знищення, перетворювання, відчуження. Крім того, слідчим суддею зазначено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи юридичних осіб, про які йдеться мова у клопотанні, а їх обмеження є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.

На зазначену ухвалу слідчого судді були подані апеляційні скарги в яких:

- директор СТОВ «Батьківщина» ОСОБА_12 просить скасувати її та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту. В обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначає, що СТОВ «Батьківщина» на підставі договорів з ДП ДГ «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М.Ремесла НААН України починаючи з 31 березня 2020 року набуло право власності на незавершене виробництво пшениці озимої, ріпаку озимого, яке знаходиться на полях, вказаних у актах приймання передачі майнових прав за цими договорами, а тому й врожай сільськогосподарських культур, який з цього незавершеного виробництва виріс й на даний час на цих полях знаходиться, також є власністю СТОВ «Батьківщина», а тому, саме вказане підприємство, а не будь-яка інша особа, має законне право володіти, користуватися та розпоряджатися цим врожаєм. Апелянт зазначає, що недійсність зазначених договорів купівлі-продажу законом прямо не встановлена та жоден з них не визнаний судом недійсним, вони є правомірними, в зв`язку з чим є правомірними і всі їх умови. Крім того, вважає, що перелічені в ухвалі слідчого судді поля, на яких знаходиться врожай сільськогосподарських культур, який в силу вищезазначених договорів, в дійсності належить не ДП ДГ «Івківці» МІП ім.В.М.Ремесла НААН України, а СТОВ «Батьківщина». В апеляційній скарзі також зазначено, що спонукання слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі ДП «ДГ «Івківці» зважувати при зборі та забезпечувати схоронність зібраного врожаю, враховуючи практику Європейського ?суду? з ?прав?людини (далі ЄСПЛ)? порушує право СТОВ «Батьківщина» мирно володіти своїм майном та порушується право власності на нього.

Апелянт в обґрунтування вимог апеляційної скарги також зазначає про порушення слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.1,2 ст. 172 КПК України, оскільки воно було розглянуто без участі та повідомлення про судовий розгляд СТОВ «Батьківщина», як законного власника майна;

- представник ДП ДГ «Івківці» - адвокат ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на практику правові позиції ЄСПЛ, норми КПК України, зазначає, що слідчим суддею було порушено право на захист ДП ДГ «Івківці», оскільки адвоката ОСОБА_9 представника зазначеного підприємства, договір про надання правової допомоги з боку ДП ДГ «Івківці» було підписано в.о. директора ОСОБА_13 , слідчим суддею не було допущено до участі у справі з огляду на лист Національної академії аграрних наук України від 1 липня 2020 року про відсторонення директора ДП ДГ «Івківці» ОСОБА_13 від виконання обов`язків виконуючого директора вказаного підприємства, хоча ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 липня 2020 року зупинено дію наказу Національної академії аграрних наук України від 1 липня 2020 року «Про відсторонення від виконання обов`язків».

Крім того, захисник зазначаючи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вказує, що слідчий суддя при ухваленні рішення послався на заяву до Прилуцької місцевої прокуратури лідера ГО «Могутність нації» ОСОБА_14 про факт розтрати державних коштів службовими особами ДП ДГ «Івківці», однак, згідно відкритих публічних даних лідером ГО «Могутність нації» є ОСОБА_15 , яка одночасно є керівником ФГ «Лихолат» смт Новоархангельськ Кіровоградської області і згідно листа НААН України від 9 липня 2020 року ДП ДГ «Івківці» у 2014-2020 роках не було виконавцем бюджетних програм та не отримувало кошти з Державного бюджету України, що на думку захисника свідчить про відсутність події злочину за ч. 2 ст. 191 КК України.

Також, апелянт вказує про недопустимість протоколів огляду полів від 9 липня 2020 року, оскільки вони проведені з дозволу в.о. директора ОСОБА_16 , який не значиться таким згідно даних державного реєстру юридичних осіб. Крім того, звертає увагу, що наказ НААН України «про відсторонення від посади», яким покладено виконувати обов`язки директора ДП ДГ «Івківці» на ОСОБА_16 був зупинений ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 6 липня 2020 року і на прохання слідчого від 9 липня 2020 року про надання письмового дозволу на огляд полів ДП ДГ «Івківці» ніхто з керівництва такого не надавав, як і направляв уповноваженого працівника.

Захисник в апеляційній скарзі стверджує про невідповідність міри забезпеченого арешту встановленій слідчим площі засіяних полів, оскільки згідно оскаржуваної ухвали, слідчим, було проведено огляд полів площа яких становить 148, 1 га, в той час коли арешт накладений на врожай на більшій площі.

Апелянт, крім іншого, вважає, що обов`язок заборони відчуження врожаю 2020 року покладено на неналежного користувача ДП ДГ «Івківці», оскільки слідчий суддя, встановивши, що згідно договорів купівлі-продажу майнових прав СТОВ «Батьківщина» отримала майнові права на об`єкти незавершеного сільськогосподарського виробництва, задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на врожай, що фактично та юридично не належить ДП ДГ «Івківці», а належить іншій юридичній особі, яку не було сповіщено про розгляд клопотання слідчого.

Згідно мотивів апеляційної скарги захисник, слідчим суддею також було порушено принцип безпосередності дослідження доказів, з огляду на те, що задовольняючи клопотання слідчого суд послався на показання свідків, які не допитувалися в судовому засіданні та не попереджалися про кримінальну відповідальність.

Посилаючись на практику ЄСПЛ та норми КПК України захисник також стверджує, про обмеження судом права власності на вирощену сільськогосподарську продукцію, можливість її продажу для сплати податків та виплати заробітної плати найманим працівникам.

Заслухавши доповідача, представників ДП ДГ «Івківці» - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представника СТОВ «Батьківщина» - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора та представника НААН України адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти вимог поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Прилуцьким відділом поліції ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000077 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України за фактом розтрати державних коштів службовими особами Державного підприємства «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України» шляхом продажу в 2020 році СТОВ «Батьківщина» прав незавершеного виробництва сільгоспкультур за ціною сформованої собівартості.

09 липня 2020 року постановою слідчого Прилуцького відділу поліції про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження, визнано врожай 2020 року, що є предметом договорів купівлі-продажу майнових прав на незавершене сільськогосподарське виробництво, укладених між ДП ДГ «Івківці» та СТОВ «Батьківщина» в 2020 році, який на даний час перебуває на полях, які розташовані в межах Івковецької сільської ради, користувачем яких є ДП ДГ «Івківці» Миронівського інституту пшениці ім.В.М.Ремесла НААН України, речовим доказом в кримінальному провадженні.

Доводи апелянтів на предмет того, що СТОВ «Батьківщина» є добросовісним набувачем на врожай періоду 2020 року не спростовують правильність висновків слідчого судді, адже арешт майна може бути накладений на майно будь-якою особи з метою збереження речових доказів.

Майно, на яке слідчий прохав накласти арешт, визнано речовим доказом, і воно може виступати об`єктом незаконного посягання, та бути відчужено.

Колегія суддів вважає, що правомірність набуття права власності на вказаний врожай (з урахуванням обставин кримінального провадження), також є предметом перевірки під час досудового розслідування.

Слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання обґрунтовано встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховано правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказували на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, встановлено, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (принаймні докази зворотного відсутні), прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Крім того, колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи апелянтів відносно обмеження права власності на вирощену сільськогосподарську продукцію з огляду на наступне.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і застосування обмежувальних заходів у даному кримінальному провадженні застосовано з метою збереження майна, уникнення його приховування, знищення, перетворювання, відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості збереження майна, уникнення його приховування, знищення, перетворювання, відчуження, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційних скарг правильність висновків слідчого суді не спростовують.

Посилання в апеляційній сказі адвоката ОСОБА_8 про те, що слідчий суддя істотно порушив вимоги КПК України, не допустивши представника ДП ДГ «Івківці» в судове засідання по розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає і не наведені такі дані в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги директора СТОВ «Батьківщина» ОСОБА_12 та представника ДП ДГ «Івківці» - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000077 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4