Справа № 569/8220/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час відкритого судового засідання обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0001822 від 04.04.2020 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ставки, Рівненського району, Рівненської області. зареєстрованого за адресою, АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , із неповною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, непрацюючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 -

ВСТАНОВИВ :

03.04.2020, ОСОБА_3 , біля 21 год 00 хв, перебуваючи неподалік магазину " Смаколик", що по вул. Біла в м. Рівне, і знаходячись в стані алкогольного сп"яніння, на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_5 , близько шести ударів ногами в область тулубу, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому 11.12 ребер зліва по паравертебральній лінії зі зміщенням з крововиливом на задню поверхню грудної клітки зліва в нижніх відділах, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров"я.

Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними діями, які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров"я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням документів стосовно заявленого цивільного позову та характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні інкримінованого правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушення не оспорював та підтвердив факт, що дійсно 03.04.2020, біля 21 год 00 хв, він, перебуваючи неподалік магазину "Смаколик", що по вул. Біла в м. Рівне, і знаходячись в стані алкогольного сп"яніння, на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_5 , близько шести ударів ногами в область тулубу, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження. Позовні вимоги визнає частково та просить суд суворо його карати.

Потерпілий в судовому засіданні підтвердив факт нанесення йому обвинуваченим 03.04.2020, біля 21 год 00 хв, неподалік магазину "Смаколик", що по вул. Біла в м. Рівне, на грунті особистих неприязних відносин, близько шести ударів ногами в область тулубу, чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді перелому 11.12 ребер зліва по паравертебральній лінії зі зміщенням з крововиливом на задню поверхню грудної клітки зліва в нижніх відділах, які відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров"я. Просить суд міру покарання призначити судом на власний розсуд та повністю задовольнити його цивільний позов.

Судових витрат на залучення експерта немає.

Речовий доказ - оптичний диск із маркуванням "Високовольтний союз" на якому знаходяться записи з камер відеоспостереження за 03.04.2020 знаходяться при матеріалах провадження.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обиралась.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з останнього на його користь 2500 грн в рахунок відшкодування матеріальної допомоги, а саме витрат пов"язаних із лікуванням, 42500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн витрат пов"язаних на надання правової (правничої) допомоги адвокатом.

За правилами частини 1 та частини 4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Статтею 61 КПК України визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Частиною 2 ст. 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до частини 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як передбачено частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховний суд України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Ухвалою суду від 14.09.2020 потерпілого ОСОБА_5 визнано цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_3 цивільним відповідачем.

Враховуючи те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні та те, що факт витрат на медичну допомогу у сумі 2500 грн підтверджується квитанцією № 0.0. від 06.04.2020 на здіснення компютерної томографії грудної клітки та голови та чеками стосовно покупки медичних препаратів, то вказані витрати неохідно стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.

З договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом № 08/05/2020 від 08.05.2020 укладеного між потерпілим ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6 вбачається, що потерпілий витратив 5000 грн на надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_6 , то з обвинуваченого на користь потерпілого підлягають стягненню вказані витрати.

Згідно ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону № 3261-IV від 22.12.2005. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В ході судового розгляду було встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 зазнав фізичного болю, проходив необхідне лікування, моральних страждань, для нього був притаманний певний дискомфорт протягом двох місяців,було порушено нормальний спосіб життя, оскільки він змушений докладати додаткові зусилля, щоб виконувати свої повсякденні справи і не завдавати собі сильного больового синдрому, який виникав через завдані йому тілесні ушкодження, а тому суд виходячи з вимог справедливості та розумності вважає, що цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди підлягає до задоволення частково, на суму 20 000 грн .

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, і останній у його вчиненні винен.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину .

Обтяжуючою обставиною суд вважає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп"яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються з позитивної сторони, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, неофіційно займається суспільно-корисливою працею.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини ( зокрема справа " Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забеспечується, зокрема, відповідними обгрунтуваннями обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш п"яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а також обтяжуючу обставину, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді обмеження волі з відстрочкою виконання покарання, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов"язки: періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ - оптичний диск із маркуванням "Високовольтний союз" на якому знаходяться записи з камер відеоспостереження за 03.04.2020 залишити при матеріалах провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 2500 грн. в рахунок відшкодування матеріальної допомоги, 20 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн витрат пов"язаних на надання правової (правничої) допомоги адвокатом.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку суду після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1