ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/586/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/834/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції із приміщенням Василівського районного суду Запорізької області),

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Токмацького районного суду Запорізької області),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 11 січня 2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) 28 жовтня 2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 4 березня 2013 року по відбуттю строку покарання;
3) 9 жовтня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
4) 6 вересня 2016 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 296, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнений 4 квітня 2018 року звільнений по відбуттю строку покарання;
а також у відношенні якого 30 вересня 2015 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;
у даному провадженні підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 серпня 2020 року включно, без визначення розміру застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за наступних обставин.

20 лютого 2020 року, в вечірній час, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, запропонував ОСОБА_11 та невстановленому в ході досудового розслідування чоловіку, вчинити злочин, а саме заволодіти грошовими коштами особи, які, як було йому відомо, знаходились в одному з будинків в с. Приморське Василівського району, на що останні погодились.

Далі, підготувавши знаряддя вчинення злочину, а саме: травматичний пістолет з набоями маркування «РИСЬ» 9 мм, гумові рукавиці та медичну маску, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 та з невстановленим в ході досудового розслідування чоловіком, на автомобілі «NISSAN Primera», під керуванням невстановленого в ході досудового розслідування водія, направились до с. Приморське Василівського району Запорізької області, де зупинились неподалік від вул. Зеленої.

Далі, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та невстановлений в ході досудового розслідування чоловік, діючи згідно свого злочинного умислу, спрямованого на скоєння розбійного нападу, вийшли з автомобіля та пішли до будинку АДРЕСА_2 , а невстановлений водій, за проханням останніх, залишився чекати в зазначеному автомобілі на їх повернення, з метою подальшого швидкого зникнення з місця вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та невстановлений в ході досудового розслідування чоловік, 21 лютого 2020 року приблизно о 2 годині 30 хвилин пройшли до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де ОСОБА_11 ногою вибив віконну раму та вони проникли до приміщення літньої кухні, і вчинили напад на ОСОБА_12 , наносячи тілесні ушкодження руками та ногами по тілу потерпілого вимагаючи віддати грошові кошти, при цьому гр. ОСОБА_11 здійснив постріл в сторону потерпілого з травматичного пістолету. В результаті вказаних дій потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран волосяної частини голови, тупої травми органів грудної клітини, флотаційного перелому 6,7,8 ребер з права, пневмотораксу з права, непроникаючого кульового поранення черевної стінки зліва та втратив свідомість, а ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та невстановлений в ході досудового розслідування чоловік заволоділи майном потерпілого, а саме мобільним телефоном «Nokia 106», в корпусі чорного кольору та втекли з домоволодіння.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється в нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в інше приміщення, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

21 лютого 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (а.с. 11-12).

23 лютого 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (а.с. 59).

19 червня 2020 року о 20 годині ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 70-73).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у його вчиненні, особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та погодився з доводами слідчого про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_9 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в матеріалах провадження відсутні прямі, достатні та належні докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_8 злочину, натомість, існують докази, що доводять його непричетність, а деякі з доказів повинні бути визнані недопустимими.
Крім того, потерпілий повідомляв, що нападник був 180-186 сантиметрів на зріст, а ОСОБА_8 має зріст 163 сантиметри, проте в подальшому, під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпілий впізнав ОСОБА_8 , що свідчить про явну фальсифікацію доказів.
Звертає увагу, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заявляли про дачу неправдивих свідчень проти ОСОБА_8 під фізичним та моральним тиском оперативних працівників.
Також слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, хворіє на тяжке захворювання виразка шлунку та 12 палої кишки, тому потребує постійного професійного нагляду лікарів-хірургів.
Підозрюваний ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати у відношенні нього запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою.
В обґрунтування зазначає, що підозра у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України є необґрунтованою ат побудованою на порушенні принципу презумпції невинуватості. Органом досудового розслідування не надано доказів на доведення наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України а також необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходжу.
Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного який підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити, прокурора який рішення слідчого судді вважав законним обґрунтованим та просив залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який законом віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України підтверджуються: протоколами огляду місця події від 21 лютого 2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 21 лютого 2020 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 лютого 2020 року за участі потерпілого ОСОБА_12 ; протоколами допитів свідка ОСОБА_15 від 21 лютого 2020 року, свідка ОСОБА_16 від 22 лютого 2020 року, свідка ОСОБА_17 від 22 лютого 2020 року, свідка ОСОБА_14 від 23 лютого 2020 року; протоколом проведення обшуку від 23 лютого 2020 року; протоколом огляду місцевості від 23 лютого 2020 року (а.с. 15-20, 24-27, 29-32, 34-40, 42-54, 56-58).
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

При цьому, колегія суддів враховує, що на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_8 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, а тому доводи захисту про відсутність належних та допустимих доказів на даній стадії досудового розслідування не вирішуються слідчим суддею.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду.

Отже доводи сторони захисту про фальсифікацію доказів та надання свідками неправдивих свідчень з метою обмовити ОСОБА_8 мають ретельно перевірятися в ході досудового розслідування та судового розгляду у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення нового злочину.
З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.
Доводи апелянтів про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.
Тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів проти власності, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, факт переховування від слідства після оголошення йому підозри та перебування в розшуку, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, свідчать про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
На думку колегії суддів, матеріальне становище підозрюваного ОСОБА_8 , а також те, що він має реальну можливість вільної зміни свого місця перебування, підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Крім того, ОСОБА_8 раніше 4 рази судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, а маючи не зняті та не погашені судимості, вчинив новий умисний корисливий тяжкий злочин через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, на цей час в Комунарському районному суді м. Запоріжжя розглядається інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, він не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Незважаючи на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, а зі слів сторони захисту хворіє на тяжке захворювання (що не підтверджується жодними доказами), встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, який відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування та суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що підозрюваний потребує постійного нагляду лікаря-хірурга через наявність у нього виразки шлунку та 12-палої кишки, то висновків слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони також не спростовують, оскільки відповідно до п.1.1 розділу Х «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року, у слідчих ізоляторах функціонує медична частина, що в свою чергу не перешкоджає лікуванню ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі.
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Не визначення слідчим суддею розміру застави узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.
З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2020 року, якою у відношенні ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 311/586/20