Справа № 158/2162/20
Провадження № 1-кп/0158/265/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 02.08.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Цумань Ківерцівського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, розлученого, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_6 , згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2006 року зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2006 року і до досягнення повноліття.

Однак, ОСОБА_6 , будучи ознайомлений з вказаним рішенням суду, починаючи з 01.01.2014 року по даний час, свідомо злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів) у відкритому виконавчому провадженні № 6291007 від 16.03.2006 року на підставі виконавчого листа № 2-302 від 15.03.2006 року щодо примусового виконання рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2006 року.

Знаючи про рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2006 року та відкриття виконавчого провадження задля його примусового виконання, з метою злісного ухилення від сплати аліментів, ОСОБА_6 , будучи працездатним, не звертався до Ківерцівського районного центру зайнятості, як такий, що шукає роботу, що свідчить про його бездіяльність, самостійно офіційну роботу не шукав, не працевлаштувався, про суму тимчасових заробітків та інших джерел доходів державного виконавця не повідомляв, чим свідомо вчинив дії, спрямовані на умисне злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2014 року по 01.08.2020 року в сумі 106501 грн. 24 коп. та штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості, що становить 28430 грн. 77 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому проступку не визнав. Суду пояснив, що йому було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки. Аліменти не сплачував у зв`язку з тим, що ніде офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, проживає разом з матір`ю, яка є особою пенсійного віку, хворіє. Також зазначив, що час від часу працює неофіційно на «шроті» в м. Рівне; розмір доходів залежить від добових. Півтора року з дочкою не бачився. Будь-яких інших видів доходів не отримував. В ході судового розгляду, після допиту свідків, останній вину у інкримінованому кримінальному проступку визнав та просив суд надати йому можливість виправитися, знайти роботу та виплачувати присуджені аліменти.

Незважаючи на визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), також стверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що обвинувачений ОСОБА_6 життям дочки не цікавиться, зловживає алкогольними напоями, аліменти на утримання дитини не сплачує, працює неофіційно в м. Рівне. Наполягала на найсуворішій мірі покарання.

Свідок - головний державний виконавець Ківерцівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_9 суду показала, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини. Дане виконавче провадження було відкрито 16.03.2006 року. Зазначила, що ОСОБА_6 до 2014 року проблем зі сплатою аліментів на утримання дочки не мав. Починаючи з 2014 року обвинувачений перестав сплачувати аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим було накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно обвинуваченого. В березні 2018 року були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. 12.09.2018 року було винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 50 % від суми заборгованості, що становить 28430 грн. 77 коп. Вищевказані постанови не оскаржені та є діючими. В травні 2019 року було встановлено, що ОСОБА_6 являється власником автомобіля марки «Мерседес», який в подальшому було оголошено в розшук. Даний автомобіль було продано на електронних торгах.

Окрім того вказала, що в березні 2019 року відносно ОСОБА_6 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, який було скеровано до суду. Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_6 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять годин), які останній відпрацював за місцем свого проживання. Кошти від праці було перераховано на рахунок ОСОБА_10 . Станом на 01.08.2020 року заборгованість ОСОБА_6 по аліментах становить 106501 грн. 24 коп. та штраф в розмірі 50 % від суми заборгованості в сумі 28430 грн. 77 коп.

Свідок ОСОБА_11 (теперішній чоловік потерпілої) суду показав, що ОСОБА_6 не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням дочки. Будь-яких коштів на утримання дитини не надає, матеріально не допомагає, хоча має можливість сплачувати аліменти, оскільки працює в м. Рівне.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що ОСОБА_6 працює в м. Рівне, будь-якої допомоги на утримання дитини не надає.

Крім показань потерпілої та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, стверджується іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Як вбачається з виконавчого листа, виданого 15.03.2006 року Ківерцівським районним судом Волинської області, на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2006 року, обвинувачений ОСОБА_6 зобов`язувався сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.03.2006 року і до повноліття.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2006 року, ОСОБА_9 державним виконавцем державним Державної виконавчої служби у Ківерцівському районі відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-302 від 15.03.2006 року.

Постановою від 09.10.2017 року, у зв`язку з несплатою ОСОБА_6 аліментів накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_6 .

Згідно постанови Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.04.2019 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, а саме за несплату в повному обсязі аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості по аліментам, яка станом на 01.03.2019 року становила 66347,55 грн. Вказаною постановою до ОСОБА_6 було застосовано адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Постановою про розшук майна боржника від 08.05.2020 року, старшим державним виконавцем Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_9 оголошено в розшук майно ОСОБА_6 , а саме легковий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» модель «E 320 CDI», 2003 року випуску, який належить останньому.

Відповідно до акту про проведені електронні торги від 16.06.2020 року, вищевказаний транспортний засіб, який належить ОСОБА_6 було реалізовано на прилюдних торгах за ціною 70000 грн.

Як вбачається з повідомлення Ківерцівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості № 1193/27/02-30 від 16.07.2020 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2014 року по даний час за послугами до служби зайнятості не звертався.

З розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_6 вбачається, що станом на 01.08.2020 року нараховано аліменти в сумі 106501 грн. 24 коп. та штраф в розмірі 50 % від суми заборгованості 28430 грн. 77 коп.

Враховуючи, що досліджені в судовому засіданні докази відповідають обставинам справи, відповідно до ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими, такими, що не викликають сумніву у їх достовірності, суд бере їх за основу при постановленні даного вироку.

Що стосується доводів обвинуваченого про неспроможність сплачувати аліменти у зв`язку з відсутністю доходів, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Об`єктом даного злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини(ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» ).

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст.15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Предметом злочину, який аналізується, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони злочин передбачений частиною 1 статтею 164 КК України може бути вчинений у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (приміткою до ст. 164 КК України передбачено, виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

В ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_6 був обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів та обов`язку виконувати дане рішення; викликався до державного виконавця з приводу невиконання рішення про стягнення аліментів, однак незважаючи на це, аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, не сплачував.

Також судом встановлено, ОСОБА_6 мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, оскільки не існувало жодних обставин, які свідчили б про поважність причин чи вимушеність несплати (має спеціальну освіту за спеціальністю муляр). Більше того, з пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він неофіційно працевлаштований, має нестабільний дохід.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

В силу ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 відноситься до категорії кримінальних проступків.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та особу винного, який є особою молодого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утримання матір, яка є особою пенсійного віку та хворіє.

Також, при призначенні покарання суд враховує думку потерпілої, яка наполягала на суворій мірі покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Суд не бере до уваги твердження захисника обвинуваченого щодо щирого каяття його підзахисного, оскільки обвинувачений публічно не попросив вибачення у потерпілої, дійсно, відверто не зробив висновок щодо скоєного протиправного ним діяння (першочергово в ході судового розгляду справи заперечував свою вину; в подальшому визнав).

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Заслухавши думку прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання, яка висловила позицію щодо можливості призначення покарання у виді громадських робіт; потерпілої, яка наполягала на найсуворішій мірі покарання; обвинуваченого, який як в судових дебатах так і в останньому слові просив суд не позбавляти його волі, суворо не карати, призначити покарання яке було б співмірним із пошуком державної роботи та виконанням рішення суду щодо сплати аліментів, враховуючи суму заборгованості по аліментах та досить довгий проміжок часу щодо їх несплати (з 2014 року); досудову доповідь органу пробації, у якій останній висловлює думку щодо можливості призначення обвинуваченому покарання без позбавлення або ж обмеження волі; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, практику Європейського суду з прав людини та положення законів, що регулюють питання захисту інтересів прав дитини, приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання згідно санкції статі закону за якою він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, із застосуванням ст. 76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним для досягнення легітимної мети призначення покарання, а саме можливості пошуку роботи та виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направлення уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів держаної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1