Справа №583/5531/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/628/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 583/5531/18 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2020, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 ,

захисників адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_19 просить скасувати вирок суду та призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки кожному без звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75, 76, 104 КК, оскільки досудове слідство проведене недбало та непрофесійно, дії обвинувачених повинні були бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК, внаслідок злочину йому завдана майнова та значна моральна шкода, а також шкода здоров`ю. Крім того, обвинувачені визнали вину формально та частково відшкодували шкоду.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_20 просить залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її необгрунтованістю.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2020 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, і кожному з них призначене покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. 76, 104 КК ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , а Канівець на підставі ст. 75, 76 КК звільнені від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки та покладенням на кожного з них обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати без його погодження за межі України. Стягнуто: із ОСОБА_14 на користь ОСОБА_21 19000 грн моральної шкоди та 3000 грн витрат на правничу допомогу; на користь ОСОБА_22 7000 грн моральної шкоди та 1000 грн витрат на правничу допомогу; з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_11 2014,60 грн матеріальної шкоди, 20000 грн моральної шкоди та 1500 грн витрат на правничу допомогу; на користь ОСОБА_22 6000 грн моральної шкоди та 1000 грн витрат на правничу допомогу; з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 1671,60 грн матеріальної шкоди, 2000 грн моральної шкоди та 1000 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно вироку, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 разом з обвинуваченим ОСОБА_15 16.09.2018 близько 00:01, діючи групою осіб, прийшли на територію двору Охтирської ЗОШ № 1 І-ІІІ ступенів по вул. Перемоги, 2 в м. Охтирка Сумської області та, використовуючи малозначний привід, на очах у сторонніх осіб почали штовхати та наносити удари по різним частинам тіла потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_13 , діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, умисно наніс потерпілому ОСОБА_11 удари кулаками правої та лівої руки по обличчю. Після цього, ОСОБА_13 повалив на землю ОСОБА_11 та наніс чотири удари кулаком правої руки по обличчю в область носа, а також п`ять ударів правою ногою в область тулуба зліва в різні частини. Потім ОСОБА_13 наніс два удари кулаком в область затилку та спини потерпілого ОСОБА_22 , один удар кулаком правої руки по голові зверху та один удар правою ногою по спині.

Обвинувачений ОСОБА_14 , діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, умисно наніс потерпілому ОСОБА_21 один удар кулаком правої руки по обличчю в область щелепи зліва. Після цього, ОСОБА_14 штовхнув у груди потерпілого ОСОБА_21 , від чого останній упав на землю, сів зверху на нього та наніс йому три удари кулаком правої руки в область ока зліва, один удар кулаком правої руки в область носа та один удар кулаком правої руки в область верхньої щелепи прямо. Потім ОСОБА_14 наніс три удари кулаком правої руки по обличчю зліва потерпілому ОСОБА_22 , один удар кулаком правої руки в область обличчя з ліва, два удари кулаком правої руки по обличчю зліва.

Обвинувачений ОСОБА_15 , діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, використовуючи дерев`яну палицю, яку знайшов на місці злочину, умисно наніс нею потерпілому ОСОБА_22 спочатку три удари по коліну з права, потім один удар у правий бік тулуба та один удар по плечу справа. Після цього, ОСОБА_15 підбіг до лежачого на землі потерпілого ОСОБА_11 та наніс потерпілому вказаною палицею один удар по голові в область лоба. Потім ОСОБА_15 наніс дерев`яною палицею два удари по нозі справа потерпілому ОСОБА_22 .

У результаті дій обвинувачених потерпілі отримали легкі тілесні ушкодження, а саме, потерпілий ОСОБА_11 від дій ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , потерпілий ОСОБА_21 від дій ОСОБА_23 , а потерпілий ОСОБА_22 від дій ОСОБА_15 , ОСОБА_23 та ОСОБА_13 .

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи потерпілого ОСОБА_11 та його представника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, доводи обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , їх захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_16 , прокурора ОСОБА_10 про залишення вироку без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, незважаючи на позицію сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинувачених.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про необхідність призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки кожному без звільнення від відбування покарання з випробуванням, то вони є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Так, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення ст. 75 КК дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно неповнолітніх застосовується згідно ст. 75-78 КК з урахуванням положень, передбачених ст. 104 КК. При цьому необхідно зазначити, що переваги заходів, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства носять не тільки попереджувальний, але також виховний характер. Ефективність таких заходів ґрунтується на реалізації важливих психологічних властивостей людини співчуття, довіри, сорому, відповідальності тощо. З погляду реалізації принципу гуманізму є можливість не тільки виправити неповнолітнього як дорослого, але також перевиховати, тому гуманне ставлення до неповнолітнього під час призначення, а особливо виконання покарання, має велике попереджувальне значення.

Міжнародні та європейські стандарти застосування покарання до неповнолітніх відображають тенденції до гуманізації системи і відповідних норм правового реагування на правопорушення, які вчиняються неповнолітніми, є сукупністю рекомендаційних (також морально-орієнтовних) та обов`язкових норм щодо як заборони, так і обов`язку застосування тих чи інших покарань або заходів впливу щодо неповнолітніх правопорушників.

Зокрема, відповідно п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини, яке означає, наприклад, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14.12.1990 зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

Згідно п. 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Рекомендації № R (2008) 11 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи «Про Європейські правила по відношенню до неповнолітніх правопорушників, засуджених до покарань та заходів кримінально-правового характеру»: «на всіх стадіях кримінального судочинства необхідно застосовувати широкий спектр альтернативних покарань і заходів, які відповідають різним етапам розвитку неповнолітніх. Пріоритетними мають бути покарання і заходи, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню шкоди, заподіяної злочином, який вчинив неповнолітній» (правила 23.1, 23.2).

У Мінімальних стандартних правилах ООН, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні до неповнолітніх («Пекінські правила») від 29.11.1985 визначено, що «заходи впливу завжди повинні бути порівнянні не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, але і зі становищем та потребами неповнолітнього, а також з потребами суспільства»; неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки його не визнано винним у вчиненні серйозного діяння із застосуванням насильства проти іншої особи або в неодноразовому вчиненні інших серйозних правопорушень, а також за відсутності інших відповідних заходів впливу» (п. «а», «b», «с» правила 17.1).

Звільняючи від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (на підставі ст. 76, 104 КК) та ОСОБА_15 (на підставі ст. 75, 76 КК), разом зі ступенем тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК належить до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, суд першої інстанції врахував інформацію про осіб обвинувачених та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування, зокрема те, що вони позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, на момент вчинення інкримінованого їм правопорушення навчалися, добровільно частково відшкодували завдану шкоду, раніше не судимі, відсутні обтяжуючі покарання обставини, а відносно обвинувачених ОСОБА_13 і ОСОБА_14 також вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці. Крім того, судом враховано відомості з досудової доповіді відділу пробації, згідно яких обвинувачені характеризується добре, їх виправлення можливе без реального позбавлення або обмеження волі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно врахувавши вказані вище обставини, зваживши на роль кари як мети покарання, дійшов умотивованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 без відбування покарання та обґрунтовано звільнив обвинувачених від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, який є достатнім для того, щоб останні в умовах здійснення контролю за їх поведінкою довели своє виправлення.

Зазначені в апеляційній скарзі потерпілого обставини щодо завданої йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоди знайшли своє відображення у вироку шляхом задоволення позовних вимог про стягнення з обвинувачених (в залежності від добровільно сплаченої кожним з них суми грошових коштів) моральної та матеріальної шкоди, в тому числі витрат на правничу допомогу. При цьому колегія суддів враховує, що на момент апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_15 повністю відшкодував шкоду у визначеному рішенням суду розмірі.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що досудове слідство проведене недбало та непрофесійно, так як дії обвинувачених мали б бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК, не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають, оскільки судовий розгляд здійснений судом першої інстанції стосовно осіб виключно в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 296 КК відповідно до обвинувального акта як це і передбачено вимогами ч. 1 ст. 337 КПК. При цьому, як зазначалось вище, правильність кваліфікації судом першої інстанції дій обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК у апеляційній скарзі потерпілого не оскаржується.

На підставі викладеного, колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги (ст. 404 КПК), не вбачає будь-яких законних підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі потерпілим, тому оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим і вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а сама апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2020 відносно ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,