У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.09.2020 Справа №607/15187/20

провадження 1-кс/607/6508/2020
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , в залі суду у м. Тернополі, розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання від вартою щодо підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, офіційно непрацюючого, на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 199, ч.3 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000017 від 24 січня 2020 року, звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .
Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 , точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, виник злочинний умисел направлений на особисте збагачення внаслідок виготовлення, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту громадянам України на території міста Тернополя незаконно виготовлених голографічних захисних елементів, які містяться на ІД-картках громадян країн Європейського Союзу. Переслідуючи мету збагачення, шляхом виготовлення з метою збуту та збуту незаконно одержаних голографічних захисних елементів ОСОБА_4 вступив в злочинну змову із невстановленою слідством особою.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством період часу та спосіб, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленою слідством особою достовірно усвідомлював, що остання незаконно володіє голографічними захисними елементами, які наносять на ІД-картку громадян Європейського Союзу, при цьому використовує спеціальне обладнання, маючи на меті отримати частину прибутку, керуючись корисливим мотивом, підшуковував осіб, яким необхідно виготовити фальшиві ІД-картки громадян Європейського Союзу та інші документи, домовлявся про умови отримання таких документів та їх вартість. Так, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 отримав замовлення від ОСОБА_8 на виготовлення ІД- картки громадянина Словацької Республіки. З метою незаконного отримання прибутку від замовлення ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, отримавши від ОСОБА_8 всі необхідні персональні дані для виготовлення ІД-картки громадянина Словацької Республіки передав їх за допомогою мобільного додатку невстановленій слідством особі, при тому достовірно знав, що остання за допомогою комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках роздрукує ІД-картку громадянина Словацької Республіки та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа нанесе голографічний захисний елемент, таким чином вчинив активні дії для виготовлення ІД-картки громадянина Словацької Республіки з метою її подальшого збуту ОСОБА_8 .
Так, 27.01.2020 о 19 годині 27 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на другому поверсі ТЦ «Орнава», що по вул. Живова, 15 А в м. Тернопіль, зустрівся із ОСОБА_8 , якому на виконання попередньої домовленості передав виготовлений підроблений офіційний документ - ІД-картку громадянина Словацької Республіки, № НОМЕР_1 , видану 19.10.2017 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не відповідає за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженими органами Словацької Республіки та на якій наявний голографічний захисний елемент, який відрізняється за конфігурацією окремих елементів, текстом, місцем розташування та кольором світіння від порівняльного зразка ідентифікаційної картки Словацької Республіки, серії НОМЕР_2 , яка знаходиться в інформаційно-довідковій системі з прикордонного контролю ARGUS за що отримав грошові кошти в сумі 100 Євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України, який був встановлений на момент вчинення злочину, становить 2710 гривень, які в подальшому розподілив із невстановленою слідством особою.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у виготовленні, придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту голографічних захисних елементів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами № 5283-VI від 18.09.2012, № 71-VIII від 28.12.2014).
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 , точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, продовжуючи свою злочинну діяльність, керуючись злочинним умислом направленим на особисте збагачення внаслідок виготовлення, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту громадянам України на території міста Тернополя незаконно виготовлених голографічних захисних елементів, які містяться на ІД-картках громадян країн Європейського Союзу.
Переслідуючи мету збагачення, шляхом виготовлення з метою збуту та збуту незаконно одержаних голографічних захисних елементів ОСОБА_4 вступив в злочинну змову із ОСОБА_10 та невстановленою слідством особою.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством період часу та спосіб, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленою слідством особою достовірно усвідомлював, що остання незаконно володіє голографічними захисними елементами, які наносять на ІД-картку громадян Європейського Союзу, при цьому використовує спеціальне обладнання та ОСОБА_10 , яка будучи фізичною особою-підприємцем КВЕД - 2010, займається виготовленням необхідних документів, для осіб, які мають намір працевлаштуватися в країнах Європейського Союзу, маючи на меті отримати частину прибутку, керуючись корисливим мотивом, підшуковував осіб, яким необхідно виготовити виготовити підроблені офіційні документи - ІД-картки громадян Європейського Союзу та інші документи, домовлявся про умови отримання таких документів та їх вартість.
Так, 30.07.2020р. о 11 годині 57 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні офісу, який знаходиться за адресою Танцорова, 25 в м. Тернополі та яким користується ОСОБА_10 , звернувся до останньої з приводу надання допомоги у виготовленні для нього підробленої ІД-картки громадянина Європейського Союзу на що остання погодилась та повідомила, що цим займається ОСОБА_4 , після чого зателефонувала на мобільний номер № НОМЕР_3 останнього та повідомила про необхідність виготовлення картки. Після завершення телефонної розмови ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 про вартість готової картки, яка становитиме 250 Євро, термін її виготовлення 3-4 дні та необхідність фото останнього, яке він має скинути на її електронну пошту. Отримавши фотографію ОСОБА_11 , у невстановлений органом досудового розслідування час та спосіб, ОСОБА_10 надіслала її ОСОБА_4 , який в свою чергу, отримавши замовлення від ОСОБА_11 на виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу у період часу з 30.07.2020 по 10.08.2020, маючи при цьому всі необхідні персональні дані для виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу передав їх за допомогою мобільного додатку невстановленій слідством особі, при тому достовірно знав, що остання за допомогою комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках роздрукує ІД-картку громадянина Словацької Республіки та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа нанесе голографічний захисний елемент, таким чином вчинив активні дії для виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу з метою її подальшого збуту ОСОБА_11 .
Так, 31.07.2020 о 11 годині 45 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні свого офісу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , за виготовлення та збут ІД-картки громадянина Європейського Союзу із голографічним захисним елементом отримала від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 250 Євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України, який був встановлений на момент вчинення злочину, становить 8125 гривень.
В подальшому, ОСОБА_4 , виконуючи замовлення ОСОБА_11 , отримав від невстановленої слідством особи незаконно виготовлену ІД-картку громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_12 , яку зберігав та в подальшому передав ОСОБА_10 .
З метою отримання замовленої у ОСОБА_10 картки громадянина Європейського Союзу, 11.08.2020 о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_11 прийшов у приміщення офісу останньої, де отримав виготовлений підроблений офіційний документ, а саме ІД-картку громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_4 , видану 14.10.2017, яка не відповідає за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженими органами Литовської Республіки та на якій наявний голографічний захисний елемент, який відрізняється за конфігурацією окремих елементів, текстом, місцем розсташування та кольором світіння від порівняльного зразка ідентифікаційної картки Литовської Республіки № НОМЕР_5 , яка знаходиться в інформаційно-довідковій системі з прикордонного контролю ARGUS.
В подальшому, отримані від збуту незаконно виготовленої ІД-картки громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_12 із голографічними захисними елементами грошові кошти в розмірі 250 Євро були розподілені між ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та невстановленою слідством особою.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у виготовленні, придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту голографічних захисних елементів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами № 5283-VI від 18.09.2012, № 71-VIII від 28.12.2014).
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 , точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, виник злочинний умисел направлений на особисте збагачення шляхом підроблення та збуту громадянам України офіційних документів - ІД- карток громадян країн Європейського Союзу. Переслідуючи мету збагачення, ОСОБА_4 вступив в злочинну змову із невстановленою слідством особою.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством період часу та спосіб, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленою слідством особою, достовірно усвідомлював, що остання незаконно володіє навиками та вміннями друку ІД-карток громадян Європейського Союзу із голографічними захисними елементами, при цьому використовує спеціальне обладнання. Маючи на меті отримати частину прибутку, керуючись корисливим мотивом, підшуковував осіб, яким необхідно незаконно виготовити ІД-картки громадян Європейського Союзу, домовлявся про умови отримання таких документів та їх вартість.
Так, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 отримав замовлення від ОСОБА_8 на виготовлення підробленої офіційного документа, а саме ІД-картки громадянина Словацької Республіки. З метою незаконного отримання прибутку від замовлення ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, отримавши від ОСОБА_8 всі необхідні персональні дані для виготовлення ІД-картки громадянина Словацької Республіки, передав їх за допомогою мобільного додатку невстановленій слідством особі, при тому достовірно знав, що остання за допомогою комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках роздрукує ІД-картку громадянина Словацької Республіки та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа нанесе голографічний захисний елемент, таким чином вчинив активні дії для виготовлення підробленої ІД-картки громадянина Словацької Республіки з метою її подальшого збуту ОСОБА_8 .
Так, 27.01.2020 о 19 годині 27 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на другому поверсі ТЦ «Орнава», що по вул. Живова, 15 А в м. Тернопіль, зустрівся із ОСОБА_8 , якому на виконання попередньої домовленості, передав виготовлений підроблений офіційний документ - ІД-картку громадянина Словацької Республіки, № НОМЕР_1 , видану 19.10.2017 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не відповідає за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженими органами Словацької Республіки та на якій наявний голографічний захисний елемент, який відрізняється за конфігурацією окремих елементів, текстом, місцем розсташування та кольором світіння від порівняльного зразка ідентифікаційної картки Словацької Республіки, серії НОМЕР_2 , яка знаходиться в інформаційно-довідковій системі з прикордонного контролю ARGUS за що отримав грошові кошти в сумі 100 Євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України, який був встановлений на момент вчинення злочину, становить 2710 гривень, які в подальшому розподілив із невстановленою слідством особою.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 , точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, продовжуючи свою злочинну діяльність, керуючись злочинним умислом направленим на особисте збагачення шляхом підроблення та збуту громадянам України офіційних документів - ІД-карток громадян країн Європейського Союзу. Переслідуючи мету збагачення, ОСОБА_4 вступив в злочинну змову із ОСОБА_10 та невстановленою слідством особою.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством період часу та спосіб, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленою слідством особою достовірно усвідомлював, що остання незаконно володіє голографічними захисними елементами, які наносять на ІД-картку громадян Європейського Союзу, при цьому використовує комп`ютерну та друкувальну техніку із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках та ОСОБА_10 , яка будучи фізичною особою-підприємцем КВЕД - 2010, займається виготовленням необхідних документів, для осіб, які мають намір працевлаштуватися в країнах Європейського Союзу, маючи на меті отримати частину прибутку, керуючись корисливим мотивом, підшуковував осіб, яким необхідно виготовити підроблені офіційні документи - ІД-картки громадян Європейського Союзу, домовлявся про умови отримання таких документів та їх вартість.
Так, 30.07.2020 о 11 годині 57 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні офісу, який знаходиться за адресою Танцорова, 25 в м. Тернополі та яким користується ОСОБА_10 , звернувся до останньої з приводу надання допомоги у виготовленні для нього підробленої ІД-картки громадянина Європейського Союзу на що остання погодилась та повідомила, що цим займається ОСОБА_4 , після чого зателефонувала на мобільний номер № НОМЕР_3 останнього та повідомила про необхідність виготовлення картки. Після завершення телефонної розмови ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 про вартість готової картки, яка становитиме 250 Євро, термін її виготовлення 3-4 дні та необхідність фото останнього, яке він має скинути на її електронну пошту. Отримавши фотографію ОСОБА_11 , у невстановлений органом досудового розслідування час та спосіб, ОСОБА_10 надіслала її ОСОБА_4 , який в свою чергу, отримавши замовлення від ОСОБА_11 на виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу у період часу з 30.07.2020 по 10.08.2020, маючи при цьому всі необхідні персональні дані для виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу передав їх за допомогою мобільного додатку невстановленій слідством особі, при тому достовірно знав, що остання за допомогою комп`ютерної та друкувальної техніки із спеціальним обладнанням для друку на пластикових картках роздрукує ІД-картку громадянина Словацької Республіки та за допомогою прес-ламінатора на поверхню підробленого офіційного документа нанесе голографічний захисний елемент, таким чином вчинив активні дії для виготовлення ІД-картки громадянина Європейського Союзу з метою її подальшого збуту ОСОБА_11 .
Так, 31.07.2020 o 11 годині 45 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні свого офісу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , за виготовлення та збут ІД-картки громадянина Європейського Союзу із голографічним захисним елементом отримала від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 250 Євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України, який був встановлений на момент вчинення злочину, становить 8125 гривень.
В подальшому, ОСОБА_4 , виконуючи замовлення ОСОБА_11 , отримав від невстановленої слідством особи незаконно виготовлену ІД-картку громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_13 , яку зберігав та в подальшому передав ОСОБА_10 .
З метою отримання замовленої у ОСОБА_10 картки громадянина Європейського Союзу, 11.08.2020 о 10 годині 45 хвилин ОСОБА_11 прийшов у приміщення офісу останньої, де отримав виготовлений підроблений офіційний документ, а саме ІД-картку громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_4 , видану 14.10.2017, яка не відповідає за своїми характеристиками аналогічним паспортним документам, які видаються або видавались уповноваженими органами Литовської Республіки та на якій наявний голографічний захисний елемент, який відрізняється за конфігурацією окремих елементів, текстом, місцем розташування та кольором світіння від порівняльного зразка ідентифікаційної картки Литовської Республіки № НОМЕР_5 , яка знаходиться в інформаційно-довідковій системі з прикордонного контролю ARGUS.
В подальшому, отримані від збуту підробленого офіційного документа, а саме ІД-картки громадянина Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_13 , грошові кошти в розмірі 250 Євро були розподілені між ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та невстановленою слідством особою.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у збуті підроблених офіційних документів - ІД-карток громадян Європейського Союзу, які видаються уповноваженими органами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1666-VIІІ від 06.10.2016).
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина ОСОБА_4 , точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, виник злочинний умисел направлений на зберігання незаконно виготовлених голографічних захисних елементів.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність спрямовану на зберігання голографічних захисних елементів з метою збуту, точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено, діючи повторно, у невстановлений слідством спосіб придбав голографічні захисні елементи на яких містяться наступні написи «Україна», «Ukraine», «UA», які в подальшому незаконно зберігав за місцем власного проживання, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , з метою їх подальшого збуту.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у зберіганні з метою збуту голографічних захисних елементів, вчиненому повторно тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 199 КК України (в редакції статті із змінами, внесеними згідно із Законами № 5283-VI від 18.09.2012, № 71-VIII від 28.12.2014).
09 вересня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів у ньому наведених та вважає, що лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .
Захисник ОСОБА_5 заперечив з приводу задоволення клопотання та зазначив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення є лише припущеннями, просив взяти до уваги що на момент затримання його підзахисного відбулося всупереч ст.208 КПК України, йому не було роз`яснено за підозрою у вчиненні саме якого щойно вчиненого злочину здійснюється його затримання, він не був затриманий безпосередньо під час вчинення нібито ним злочину або замаху на його вчинення, а очевидці, ознаки на тілі, одязі чи місці події, не вказують, що його підзахисний щойно вчинив злочин, крім того в протоколі затримання невірно вказано фактичний час його затримання, з урахуванням характеризуючих даних про особу підзахисного, просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою місця реєстрації, або ж застосувати особисте зобов`язання.
Підозрюваний ОСОБА_4 заперечив з приводу клопотання та підтримав думку свого захисника.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими сторони обґрунтовують свої позиції, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як зазначено в клопотанні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, а саме: протоколом проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_4 від 07.02.2020року; висновком експертного дослідження №9/44 від 17.06.2020року; протоколом проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_10 від 11.08.2020року; висновком експерта №10/45 від 28.08.2020року; протоколами про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 27.03.2020року, від 21.05.2020року, від 09.07.2020року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) - накладення арешту на кореспонденцію, її огляд і виїмку від 05.03.2020року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 27.03.2020року; інформацією отриманою тимчасовим доступом ТОВ «Нова Пошта»; протоколом проведення обшуку від 09.09.2020року.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.
Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Метою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, зокрема, позбавлення волі до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Крім того він офіційно ніде не працює, офіційних доходів не отримує та може використовувати підроблені офіційні документи, які отримав у результаті здійснення своєї злочинної діяльності.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень є те, що місцезнаходження усіх виготовлених ним підроблених документів на даний час не відоме.
Крім того ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так як йому безпосередньо відомо кому саме він виготовляв а збував підроблені офіційні документи, а саме ІД картки громадян Європейського Союзу у кримінальному провадженні та номера мобільних телефонів останніх, у зв`язку із чим, підозрюваний може впливати на вказаних осіб у провадженні, чинити відповідний тиск, шляхом погрози він може схиляти до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України встановлено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор - при розгляді клопотання частково довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 199 КК України, однак підозра у вчиненні кримінального правопорушення, що пред`явлена ОСОБА_4 за ч.3 ст.358 КК України, не є обґрунтованою, крім того, до матеріалів клопотання не долучено інформацію отриману тимчасовим доступом у ТОВ «Нова Пошта» та протокол проведення обшуку від 09.09.2020року, в ході якого встановлено, що ОСОБА_4 за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_2 , зберігав голографічний захисний елемент.
Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, наведені слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак прокурором в судовому засіданні не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам буде недостатньо.
ЄСПЛ у Рішенні «Калашников проти Росії» вказав, що «будь-яка система обов`язкового тримання під вартою несумісна зі статтею 5 параграфу 3 Конвенції за визначенням. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважають правило поваги до особистої свободи». Тобто, констатовано «презумпцію залишення обвинуваченого на свободі». Якщо законодавство та/або судова практика прямо або непрямо спрямовують на обов`язкове тримання під вартою у певних випадках, це може привести до порушення ст. Конвенції. У кожному випадку, коли вирішується питання щодо утримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Окрім того, згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні в справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». Також, в справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Так, Суд наголошує, що основним і визначальним критерієм як правової норми, так і правосуддя має бути їх відповідність вимогам справедливості як гарантії дотримання прав та інтересів учасників правовідносин. Виконання вимог справедливості полягає у можливості застосування до відносин імперативного методу рівно настільки, наскільки це викликано необхідністю в кожному конкретному випадку.
Верховенство права, невід`ємною складовою якого є принцип пропорційності, передбачає, що мета має спиратися лише на такі засоби, застосування яких морально виправдано, оскільки мета, задля якої необхідні неправові засоби, не може бути правовою. Застосовувана міра повинна бути пропорційною (повинна відповідати) цілям.
Завдяки принципу пропорційності встановлені положеннями нормативно-правових актів обмеження на користь суспільних інтересів дозволяють максимально враховувати приватні інтереси. Цей принцип висуває критерій межі (результату) дій або рішень: вони не повинні виходити за межі відповідної мети. Принцип пропорційності передбачає вибір розумних, найбільш ефективних заходів для досягнення мети і завжди застосовується в сукупності з принципом справедливості.
Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , який є раніше не судимим, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність двох малолітніх дітей на утриманні, відсутність фактів перешкоджання з його сторони проведенню слідства, не доведенням прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, з посиланням лише на те, що він підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а також , що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, за відсутності обґрунтування з посиланням на належні докази необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що такий захід в даному випадку буде виправданий, враховуючи, що обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання під вартою, приходжу до висновку, що у відповідності до ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням обставин справи, особи підозрюваної, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 домашній арешт, за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово.
Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього на строк не більше двох місяців обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
За таких обставин, в задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 слід відмовити, застосувавши при цьому більш м`який запобіжний захід, необхідний та достатній у даному випадку для запобігання ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Згідно п.1 ч.1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення.
Слідчим суддею критично оцінюються доводи захисника підозрюваного, викладені в скарзі за незаконне затримання, оскільки протокол затримання підозрюваного було складено слідчим 09.09.2020року з 14год. 45хв. до 15год. 15хв., тобто уже після внесення відомостей до ЄРДР, тобто після 11год. 20хв. на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовку до вчинення кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло по місцю реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утриматися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками та експертами; здати на зберігання органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які даю можливість виїзду за кордон.
Встановити строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 04 листопада 2020 року.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту передати на виконання у Тернопільське ВП ГУНП в Тернопільській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити до місця реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з під варти.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1