Справа № 646/1194/17
Провадження № 1-кс/646/1608/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

заявника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2016 за № 0001272,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2020 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.12.2016 у кримінальному провадженні № 0000190 від 02.12.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 є власником зазначеної квартири відповідно до договору купівлі продажу від 06.12.2016. Він не брав участі в судовому засіданні при розгляді відповідного клопотання слідчого про арешт майна. Про арешт своєї квартири він дізнався з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На сьогоднішній день ОСОБА_5 не є підозрюваним або обвинуваченим у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим арешт накладено необґрунтовано. Крім того, слідчим суддею не було встановлено хто є власником нерухомого майна та чи заявлено сторонами цивільний позов. На даний час органом досудового розслідування фактично не встановлено особу підозрюваного.
Згідно протоколу повторного автоматичного визначення слідчого судді від 03.12.2020, зазначене клопотання було передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .
В судовому засіданні представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 повністю підтримала внесене клопотання з викладених у ньому підстав.
Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 , яка є процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, проти задоволення клопотання заперечувала, зазначивши, що спірне нерухоме майно є предметом злочину у кримінальному провадженні № 0001272. Також пояснила, що на даний час у кримінальному провадженні повідомлення про підозру нікому не вручалося, особи, що можуть бути причетні до кримінального правопорушення, не встановлені, цивільні позови в рамках кримінального провадження заявлені не були.
Заслухавши думки та пояснення учасників процесу, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0001272 від 07.06.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, суд дійшов таких висновків.
Згідно Витягу з ЄРДР № 0001272 від 07.06.2016 та матеріалів кримінального провадження, у даному провадженні розслідуються обставини незаконного заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 . Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 3 ст. 190 КК України. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 02.12.2016 за № 0000190.
Як убачається з клопотання слідчого від 07.12.2016 у кримінальному провадженні № 0000190 про накладення арешту на майно, вказана квартира відповідає встановленим у ст. 98 КПК України критеріям для речових доказів, а саме є предметом злочину.
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.12.2016 клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначену квартиру задоволено.
Постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 5 від 05.05.2018 кримінальне провадження № 0000190 було об`єднане з кримінальним провадженням № 0001272 під загальним № 0001272.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 . Вказана обставина також підтверджується копією договору купівлі продажу від 06.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, на день звернення слідчого з відповідним клопотанням про арешт майна та постановлення ухвали про арешт майна, вищевказана квартира належала ОСОБА_5 .
Як убачається з зазначених вище державних реєстрів, на квартиру АДРЕСА_1 , 12.12.2016 накладено обтяження арешт відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.12.2016 по справі № 646/12875/16.
Тобто, станом на день розгляду даного клопотання, спірна квартира перебуває під арештом більше чотирьох років.
Як пояснив в судовому засіданні прокурор та підтверджено матеріалами кримінального провадження № 0001272, у вказаному кримінальному провадженні повідомлення про підозру нікому не вручалося, особи, що можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення не встановлені, цивільні позови в рамках кримінального провадження заявлені не були.
З довідки Червонозаводського районного суду м. Харкова встановлено, що відповідно даних автоматизованої системи документообігу суду, в період з листопада 2016 року по листопад 2020 року, позовні заяви, де відповідачем по справі був ОСОБА_5 стосовно користування, володіння або розпорядження ним квартирою АДРЕСА_1 , до Червонозаводського районного суду м. Харкова не надходили та судом не розглядалися.

Також з матеріалів кримінального провадження № 0001272 встановлено, що з червня 2018 року, тобто більше двох років, по кримінальному провадженню не проведено жодної слідчої (розшукової) дії. Після вказаного періоду матеріали кримінального провадження містять лише кілька запитів до ДМС та ДПС, кілька доручень слідчого про проведення слідчих (розшукових) дій та рапортів оперативних співробітників щодо неможливості їх виконання.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З досліджених судом під час розгляду даного клопотання матеріалів кримінального провадження № 0001272 від 07.06.2016 та матеріалів самого клопотання убачається, що з часу накладення арешту на спірну квартиру минуло більше чотирьох років. ОСОБА_5 придбав дану квартиру вже після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та до звернення слідчого з відповідним клопотанням про арешт майна до слідчого судді. За таких обставин та за відсутності доказів протилежного, ОСОБА_5 є законним власником квартири АДРЕСА_1 . Останній не був присутній при розгляді питання про арешт майна.
Відповідно до ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, крім іншого, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Частиною 1 ст. 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Із змісту вищезазначених норм убачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування

Наведені вище встановлені слідчим суддею фактичні обставини свідчать про те, що у зв`язку з арештом квартири, яка є предметом даного кримінального провадження, її власник ОСОБА_5 позбавлений можливості у повній мірі реалізовувати права власника.

За таких обставин, враховуючи, що органом досудового розслідування не обґрунтовано, які саме потреби досудового розслідування виправдовують на даний час необхідність збереження арешту нерухомого майна, слідчий суддя дійшов висновку, що власник майна ОСОБА_5 , який не є підозрюваним або обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження зазнає надмірного втручання у права та свободи, і таке втручання є неспівмірним інтересам дієвості кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004) У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28.10.1999, п.78).

Враховуючи викладене, слідчий суддя вбачає підстави для задоволення клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 та скасування арешту, накладеного на належну йому квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.7-9, 16, 131-132, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.12.2016 у судовій справі № 646/12875/16-к, провадження № 1-кс/646/5661/2016, в рамках кримінального провадження № 0000190, на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 21 грудня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1