Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 505/1356/19
Провадження № 1-кп/506/14/20
У Х В А Л А
про продовження запобіжних заходів
05.08.2020смт. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання в смт Окни у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 04.02.2019 року за №0000113 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Котовськ Одеської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, раніше судимого: 28.02.2018 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Гонората Котовського району Одеської області, мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В :

На розгляді у Красноокнянському районному суді Одеської області перебуває вказане кримінальне провадження.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються в тому, що 03.02.2019 року, приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5 , перебуваючи біля кафе «Перлина», розташованого за адресою: Одеська область, м. Подільськ, Привокзальна площа ,3, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_7 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння та ,на пропозицію ОСОБА_3 , вирішили заволодіти майном ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_4 та запропонував разом з ними здійснити напад на ОСОБА_7 та заволодіти його майном, на що ОСОБА_4 погодився. Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_7 , заздалегідь розподіливши між собою ролі, ОСОБА_5 попрямував за останнім, а ОСОБА_3 йшов позаду.

Зустрівшись з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , об`єднавшись з останнім, з метою заволодіння майном ОСОБА_7 шляхом вчинення на нього нападу, попрямували в сторону до вулиці 8 березня в м.Подільськ за ОСОБА_5 , який, у свою чергу, супроводжував ОСОБА_7 . Наздогнавши ОСОБА_5 по вул. 8-Березня біля домоволодіння №7, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 почали викрикувати ОСОБА_5 , щоб той наздогнав ОСОБА_7 , та, шляхом застосування сили, зупинив останнього, з метою подальшої реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння його майном. Почувши вказівки останніх, ОСОБА_5 о 23.20 год. наздогнав ОСОБА_7 , який перебував попереду нього на відстані 5-8 метрів та, скориставшись тим, що потерпілий його не бачить та не очікує нападу, несподівано для ОСОБА_7 , наніс йому один удар правою рукою в область потилиці, від чого останній зупинився та розвернувся до нього лицем. В подальшому, намагаючись збити потерпілого з ніг, ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_7 обома руками в груди, від чого останній, враховуючи стан алкогольного сп`яніння, впав на землю.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в цей час також підбігли до потерпілого, разом із ОСОБА_5 , користуючись тим, що навколо відсутні сторонні особи, які б могли завадити їх діям, з метою подолання волі ОСОБА_7 до опору, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому, тобто діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, нанесли ОСОБА_7 тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забійних ран обличчя (спинки носа та верхньої губи справа),чисельних саден та синців обличчя, множинних переломів кісток лицьового черепа (перелом кісток носа, перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи), які по критерію тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Після цього, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подолавши волю до опору ОСОБА_7 , під впливом вказаних дій, поєднаних із насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , із заподіянням йому тілесних ушкоджень, з метою власного збагачення, відкрито заволоділи належним йому майном, а саме: мобільним телефоном марки Samsung моделі Galaxy S ІІ GT-І9100 білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , вартістю 825 грн., разом із силіконовим чохлом чорного кольору, вартістю 100 грн., сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», вартістю 50 грн. та грошовими коштами у сумі 1000 грн., які знаходились у кишенях ОСОБА_7 , а всього майном на загальну суму 1975 грн. Після цього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинувачених запобіжних заходів: щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - у виді тримання під вартою; відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - у виді цілодобового домашнього арешту, строк застосування яких закінчується 16 серпня 2020 року щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та 18 серпня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що підстави для зміни запобіжних заходів відсутні, ризики залишились такими ж. Так, обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, із врахуванням близького розташування державного кордону, у обвинувачених є можливості безперешкодно перетнути державний кордон України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, або виїхати до іншого регіону держави та переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання у виді позбавлення волі. При цьому обвинувачені власної сім`ї та утриманців не мають, а ОСОБА_4 , крім цього, є раніше судимим за корисливо-насильницький злочин та обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку. Крім того, у разі застосування до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, вони, з урахуванням того, що їм інкримінується вчинення корисливо-насильницького злочину із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я в момент заподіяння, можуть незаконно впливати на іншого обвинуваченого шляхом залякування. Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що на нього чиниться психологічний тиск, так як в судовому засіданні в Котовському міськрайонному суді Одеської області він називав свої анкетні дані та повідомляв адресу свого місця проживання. В тому судовому засіданні були присутні друзі та родичі обвинуваченого ОСОБА_11 . Невдовзі після цього, перед черговим судовим засіданням, під вікно його будинку було кинуто гранату. Зазначений випадок він пов`язує лише з даним кримінальним провадженням, так як інших осіб, з ким у нього були б погані відносини, немає. Крім того, обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ведуть посередній спосіб життя, мають сумнівні дружні зв`язки, ніде не працюють, у зв`язку з чим їх нічого не стримує від переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому обрання їм більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання покладених на них обов`язків, а також запобіганню вищевказаним ризикам.

Потерпілий ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_12 проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_4 залишив розгляд клопотання прокурора на розсуд суду.

Їх захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на відсутність ризиків, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою та просили відмовити прокурору задоволенні клопотання та змінити обвинуваченим запобіжні заходи з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на несправедливість застосування до обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні одного і того ж злочину, різних запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_5 - домашнього арешту. При цьому, адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вважали надуманими посилання прокурора на можливість втечі обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кордон, оскільки таких намірів обвинувачені не мають. Крім того, у обох обвинувачених позитивна характеристика, ОСОБА_3 є спортсменом, у нього хворіє мати, а ОСОБА_4 до взяття його під варту навчався та мав намір здобути освіту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.

Вислухавши думку учасників процесу щодо заявленого клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

- до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч.ч.1, 2, 6 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавленні волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

В п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим незаконний вплив на потерпілого, ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, іншого обвинуваченого в даному кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того, суд враховує, що поведінка обвинувачених на час вчинення інкримінованого органам досудового розслідування останнім правопорушення у складі групи осіб, із застосуванням до потерпілого заходів фізичного впливу, свідчить про існування ризику можливого впливу на потерпілого.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів, суд виходить з того, що обвинуваченим ухвалами слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області були обрані запобіжні заходи, а саме: ухвалами від 06.02.2019 року обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, а ухвалою від 13.02.2019 року обвинуваченому ОСОБА_5 у виді цілодобового домашнього арешту і вказаними ухвалами встановлена наявність обґрунтованої підозри.

Ухвалами слідчого судді від 25.03.2019 року, щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою продовжено до 25.04.2019 року; від 11.04.2019 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту продовжено до 04.05.2019 року.

Крім того, ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2019 року, а також ухвалами Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.06.2019 року, 29.07.2019 року, 17.10.2019 року, 16.12.2019 року, 06.02.2020 року, 13.04.2020 року та 05.06.2020 року строк дії вищевказаних запобіжних заходів щодо всіх обвинувачених продовжено та він закінчується 16 серпня 2020 року щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та 18 серпня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

При обранні відносно обвинувачених запобіжних заходів на стадії досудового розслідування слідчим суддею було враховано як особи обвинувачених, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, і ці ризики на час вирішення питання щодо продовження судом запобіжних заходів не змінилися та не відпали.

Так, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливо-насильницького злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому вони можуть переховуватися від суду, оскільки власну сім`ю ще не утворили та утриманців не мають, ніде не працюють, можуть впливати на потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні, який дав у судовому засіданні пояснення, які не співпадають з поясненнями , які дали в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, а ОСОБА_4 , крім зазначеного, обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, беручи до уваги обставини, за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, а саме враховуючи, що ОСОБА_4 є раніше судимим за корисливий злочин, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, і йому інкримінується вчинення нового кримінального правопорушення в період відбування покарання з випробуванням, попередній вирок, за яким йому призначено покарання, не виконано; ОСОБА_3 не працює, офіційних джерел доходу не має; при цьому слід взяти до уваги, що потерпілий вважає, що на нього чиниться тиск через оточення обвинувачених, і тому суд вважає, що ризики не зменшились і інші запобіжні заходи не будуть сприяти належній процесуальній поведінці обвинувачених, а крім того, не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_10 не заперечували щодо продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_5 у виді цілодобового домашнього арешту підлягає задоволенню.

При цьому суд також бере до уваги, що розглянути кримінальне провадження до закінчення строків запобіжних заходів неможливо, так як прокурор заявив клопотання про намір змінити обвинувачення, необхідність в чому виникла лише тепер, так як всі обвинувачені до цього часу не давали пояснень і лише після надання ними пояснень прокурором було встановлено обставини, у зв`язку з якими виникла необхідність у зміні обвинувачення.

Також суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, та покарання, яке загрожує ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у разі визнання їх винуватими, дані про особи обвинувачених, які не мають власних родин, а тому і міцних соціальних зв`язків за місцем свого проживання, відсутність постійного джерела доходу, наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому, відповідно до ч.5 ст.176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути застосовані з вищенаведених підстав, так як такий вид запобіжного заходу відносно останніх не є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 371, 372, 392 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 15 жовтня 2020 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 15 жовтня 2020 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на два місяці - до 18 жовтня 2020 року включно.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати за першою вимогою прокурора та суду;

2) не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_3 ;

3) утримуватися від спілкування з будь-якими особами у кримінальному провадженні з приводу обставин та подій, пов`язаних з вказаним кримінальним провадженням.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники Подільського ВП ГУНП в Одеській області з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали відносно ОСОБА_5 покласти на працівників Подільського ВП ГУНП в Одеській області.

На ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд протягом семи днів з моменту проголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повну ухвалу суду оголошено 07 серпня 2020 року о 13.30 год.

Суддя ОСОБА_1