Справа №701/1046/20
Провадження №1-кп/701/40/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2021 року Маньківський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
адвоката - ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000841 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
11.11.2020 року до Маньківського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.
30.11.2020 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , про повернення обвинувального акта прокурору, на підставу своїх вимог, посилається на обставину, що до Маньківського районного суду Черкаської області передано обвинувальний акт, затверджений 29.09.2020 року прокурором Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000841 внесеного до ЄРДР 17.09.2020 р., стосовно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Зазначений обвинувальний акт складений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що унеможливлює, як призначення провадження до розгляду, так і безпосередньо його розгляд в судовому засіданні Маньківським районним судом Черкаської області. За приписами статті 2 КПК України завданням кримінального провадження серед іншого є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження і застосування до кожного його учасника належної правової процедури. Згідно статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Відповідно до статті 9 КПК України проявом законності є в тому числі неухильне дотримання слідчим, прокурором вимог КПК України. Вимоги до форми та змісту обвинувального акта встановлені ст. 291 КПК України, згідно п. 5 ч. 2 цієї статті обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування. Отже, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. За фабулою обвинувачення, ОСОБА_6 , інкримінується вчинення злочинів, які органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 191 КК України (заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем) та ч. 1 ст. 366 КК України (службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей). При цьому, за версією сторони обвинувачення, останнім за часом вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України. Так, відповідно до фабули обвинувачення за ч. 2 ст. 191 КК України (а.о.а.19): « На виконання умов договору №1 від 08.04.2019, на підставі перелічених актів (форми КБ-2в) приймання виконаних робіт, що містили завідомо неправдиві відомості, згідно платіжних доручень З 1 від 15.04.2019, №2 від 16.05.2019, № 4 від 18.06.2019, на банківський рахунок пп «Кельма» № 1200 з рахунку Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області №6003 перераховано кошти Вікторівської сільської ради як оплату за капітальний ремонт на загальну суму 700 000 грн. Таким чином, ОСОБА_7 , будучи директором пп «Кельма», маючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволодів грошовими коштами місцевої територіальної громади в особі Вікторівської сільської ради Маньківського району Черкаської області у сумі 93 393 грн. 06 копійок, які було надмірно сплачено на банківський рахунок пп «Кельма» № НОМЕР_1 за роботи, які фактично не були виконанні а також за вартість робіт, матеріалів, адміністративних витрат, які були обраховані у бік завищення, у порушення умов договору №1 від 08.04.2019». Із системного аналізу норм матеріального права виснується, що передбачений ч. 2 ст. 191 КК України злочин, у випадку заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вважається закінченим з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд, в даному випадку з моменту надходження коштів на розрахунковий рахунок ПП «Кельма» № НОМЕР_1 . Разом з тим, вказана фабула обвинувачення не містить відомостей щодо місця заволодіння коштами, яке і є місцем закінчення злочину. Отже, конкретної адреси (з ідентифікацією вулиці, району, міста) де були вчинені злочинні дії в обвинувальному акті не викладені, а за таких обставин, він не містить викладу фактичних обставин щодо закінчення виконання об`єктивної сторони злочину за ч. 2 ст. 191 КК України, що є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Не зазначено і в обвинувальному акті про неможливість встановлення таких обставин. Відсутність в обвинувальному акті вказівки про місце злочину, а також посилань на неможливість його встановити, позбавляє об`єктивної можливості визначити, підсудність конкретному суду цього кримінального провадження, хоча в силу ст. 314 КПК України, вказана обставина має істотне значення у кримінальному провадженні та підлягає обов`язковому встановленню під час прийняття судом рішення у підготовчому судовому засіданні. Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є порушення правил підсудності, яке у будь-якому разі тягне за собою безумовне скасування судового рішення відповідно, судом апеляційної та касаційної інстанції (п. 6 ч. 2 ст. 412, ч. 1, 2 ст. 438 КПК України). Між тим, в силу приписів ст.ст. 91, 337, 374 КПК України час та місце вчинення злочину підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а за результатами розгляду справи у разі визнання особи винуватою суд зобов`язаний зазначити у вироку суду формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця та часу вчинення кримінального правопорушення. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК. З огляду на викладене, відсутність у обвинувальному акті відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення або посилань на неможливість його встановити унеможливлює винесення судом законного рішення у даній справі. Вказані недоліки обвинувального акту є безумовними, без виправлення яких неможливо вирішити питання щодо призначення справи до судового розгляду, а тому є підстави для його повернення прокурору.
Адвокат ОСОБА_4 , в підготовчому судовому засіданні підтримав заявлення клопотання та наполягав на його задоволені.

Обвинувачений ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене клопотання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявленого клопотання.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження та клопотання, встановив наступне: обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Згідно вимог ч. 4.ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема має містити, викладання фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статей закону України про кримінальну відповідальність, та формування обвинувачення.

При цьому, як випливає зі змісту Кримінального процесуального Кодексу, формулюючи обвинувачення слід враховувати вимоги ст. 91 вказаного Закону щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Суд вважає, що місце вчинення злочину, кваліфікованого за ч. 2 ст. 191 КК України, в обвинуваченні не вказано. Формулювання обвинувачення за вказаним злочином не містить висновків чи взагалі здійснювались розслідування щодо встановлення місця вчинення кримінального правопорушення, і чи можливо його було встановити. Невизначення місця вчинення злочину унеможливлює правильно визначити територіальну підсудність вказаного кримінального провадження з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 32 КПК України за загальним правилом кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

ОСОБА_5 , висунуте обвинувачення у вчиненні злочинів, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

За правилами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності тягне за собою скасування судового рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування допущені істотні порушення норм кримінального процесуального закону в частині невизначення місця вчинення злочину кваліфікованого за ч. 2 ст. 191 КК України, що є обов`язковою обставиною, яка підлягає доказуванню за правилами ст. 91 КК України, і як наслідок перешкоджає суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

За таких обставин суд переконаний у необхідності повернення обвинувального акту процесуальному прокурору у даному кримінальному провадженні, так як іншого виправлення вказаних недоліків в процесуальному законі не передбачено.

Керуючись ст. ст. 314-316, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання захисника ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000841 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України - задоволити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000841 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України - повернути прокурору Уманської місцевої прокуратури, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя ОСОБА_1