Номер провадження: 11-кп/813/1694/20
Номер справи місцевого суду: 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 10.06.2020 р. в рамках підготовчого судового розгляду кримінального провадження №00000516, внесеного до ЄРДР 27.05.2019 року, якою відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березівка, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 26.01.2018 р. Приморським районним судом м. Одеси за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
- 28.11.2018 р. Березівським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі, який на теперішній час відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Одеський слідчий ізолятор»,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 08.08.2020 року, з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також колегією суддів враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, та передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Також, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, є раніше неодноразово судимою особою, вчинив злочин під час відбування покарання за попереднім вироком, в зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків по даному кримінальному провадженню.

Врахувавши обставини кримінального правопорушення, внаслідок якого потерпілі особи отримали тілесні ушкодження різного ступеню, суд прийшов до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативної міри запобіжного заходу у вигляді застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- прокурор в порушення приписів ч. 2 ст. 184 КПК України не дотримався вимог закону щодо своєчасного надання обвинуваченому ОСОБА_8 копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- судом першої інстанції не було взято до уваги характеристики ОСОБА_8 з місць позбавлення волі, що свідчить про не повне з`ясування судом всіх обставин справи, які мають важливе значення для справи;
- до клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурором не надано будь-яких доказів на обґрунтування ризиків, а суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами сторони обвинувачення та послався на ризики, які не підтверджуються фактичними даними;
- прокурор не надав суду будь-яких фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 194, ст. 392 КК України;
- клопотання прокурора не містить обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №00000516, внесене до ЄРДР 27.05.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

З огляду на що, доводи сторони захисту з приводу відсутності доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів не може бути оцінена судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу щодо застосування тримання під вартою обвинуваченому, оскільки вказані дії є прерогативою суду першої інстанції під час розгляду обвинувального акту та їм має бути надана оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України саме судом першої інстанції на даному етапі розгляду кримінального провадження.

В свою чергу, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а питання його обґрунтованості має знайти своє відображення у рішенні суду першої інстанції, прийнятому по суті розгляду обвинувального акту, з огляду на аналіз наявних доказів.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, колегією суддів зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконано в повній мірі та враховано їх при постановленні ухвали.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, з наявних матеріалів справи випливає, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, та передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

При цьому судом першої інстанції враховано обставини даної справи, її суспільного резонансу, її тяжкості і складності, наявності великої кількості учасників, наявності значних матеріальних збитків, заподіяних внаслідок злочину інтересам держави, а також те, що у даному випадку інтерес суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтерес забезпечення права обвинуваченого на свободу.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 що прокурор не своєчасно надав обвинуваченому ОСОБА_8 копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання від 10.06.2020 року вказане клопотання було надано для ознайомлення йому, ОСОБА_7 повноважному захиснику обвинуваченого.

Всупереч доводів апеляційної скарги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України обґрунтовані та доведені, як встановлено обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, вагома наявність доказів вчинення ОСОБА_8 тяжкого правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у скоєнні вказаного кримінального правопорушення; наявність судимостей, скоєння злочину під час відбування покарання за попереднім вироком; ризик повторення чи продовження протиправної поведінки; розмір майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що прокурор не надав суду будь-яких фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 194, ст. 392 КК України не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вказаний злочин спрямований проти інтересів державної влади та посягає на встановлену законом діяльність суду і органів, що забезпечують цю діяльність, посягає на відносини, що забезпечують належне виконання судових рішень і призначеного ним покарання, крім того має високу суспільну небезпеку, оскільки суспільна небезпека цих злочинів полягає в підриві державної влади шляхом дискредитації судової влади, приниження її авторитету, втрати віри у справедливість правосуддя.

Зазначені обставини, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, є раніше неодноразово судимою особою, вчинив злочини під час відбування покарання за попереднім вироком, в зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків по даному кримінальному провадженню свідчать про те, що зазначені ризики є реальними. Будь-яких обставин, які б давали суду підстави застосувати інший більш м`який запобіжний захід щодо обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 10.06.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 08.08.2020 року, з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4