Справа № 347/1811/19
Провадження № 11-кп/4808/330/20
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та процесуального прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури, ОСОБА_8 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, непрацюючого, громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

28.05.2020 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 4297 (чотири тисячі двісті дев`яносто сім) грн. матеріальної шкоди, 1000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди та 6000 (шість тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 262 (двісті шістдесят дві) грн. 46 коп. матеріальної шкоди, 1000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди та 6000 (шість тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Вирішено питання речових доказів.

2. Зміст апеляційних скарг та заперечень.

2.1. Доводи апеляційної скарги прокурора:

- не оспорюючи доведеність вини, правильності кваліфікації дій обвинуваченого вважає вирок таким, що підлягає скасування з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості;

- судом допущено призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості;

- суд не врахував те, що обвинувачений вчинив злочин відносно осіб жіночої статі;

- призначене покарання суперечить загальним принципам застосування інституту відповідальності особи за скоєне протиправне діяння, оскільки саме кримінальна відповідальність є серед інших найбільш суворою.

Просить скасувати вирок в частині призначеного покарання. Ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 150 годин громадських робіт.

2.2. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 :

- вирок не відповідає фактичним обставинам справи;

- ОСОБА_7 не визнав себе винним, а у оскаржуваному вироці зазначено, що останній визнав себе винним частково;

- шкоди потерпілим обвинувачений не завдавав, натомість оборонявся від їх протиправних дій, зокрема ОСОБА_11 перша нанесла ОСОБА_7 удар скляною банкою, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани тім`яно-потиличної ділянки голови зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- в діях ОСОБА_7 відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінованого кримінального правопорушення, адже він не наносив умисно тілесні ушкодження ОСОБА_11 . ОСОБА_12 і не мав на це жодного прямого умислу;

- висновки суду не підтверджені доказами, обвинувачення ґрунтується на свідченнях потерпілих, з якими в обвинуваченого давні неприязні стосунки і вони шукають приводу, щоб його обговорити.

Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 виправдати.

2.3. Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заперечили апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, просили відмовити в її задоволенні. Натомість, потерпілі підтримали апеляційні вимоги прокурора. Просили застосувати до ОСОБА_7 максимальну міру покарання, передбачену санкцією інкримінованої статті кримінального закону.

3. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

Згідно даних вироку, 24.10.2018 близько 09:00 годин, в АДРЕСА_3 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 1978 р.н., жителькою АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин, відбувся конфлікт. В ході конфлікту, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, маючи умисел на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів в область обличчя останній, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді: забій м`яких тканин носа із наявністю саден та травматичного набряку м`яких тканин, забій повік лівого ока з наявністю синців та травматичного набряку м`яких тканин, синець нижньої повіки правого ока, що відповідно до висновку судово-медичного експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень. В подальшому, для припинення даного конфлікту втрутилась ОСОБА_13 , 1958 р.н., жителька АДРЕСА_3 , під час чого між нею та ОСОБА_7 відбувся конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, маючи умисел на спричинення ОСОБА_12 умисних тілесних ушкоджень, вихопив із рук у ОСОБА_12 дерев`яну палицю, якою наніс декілька ударів ОСОБА_12 в область нижніх кінцівок, в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці лівого стегна, лівого колінного суглобу і лівої гомілки, що відповідно до висновку судово-медичного експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , за змістом вироку, винним себе визнав частково, однак апелянт ОСОБА_7 з цього приводу заперечує.

Обвинувачений суду першої інстанції пояснив, що потерпілі самі спровокували конфлікт і бійку.

Цивільний позов ОСОБА_7 не визнав.

4. Правові позиції сторін.

4.1. 27.07.2020, 06.08.2020, 18.08.2020 в апеляційний суд обвинувачений не з`явився, 24.09.2020 заявив про потребу призначення йому захисника через відсутність коштів, а 04.12.2020 подав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

4.2. Прокурор висловив аналогічну позицію, змінивши свою апеляційну скаргу.

4.3. Потерпілі в судове засідання не з`явились.

5. Клопотання обвинуваченого належить задовольнити з огляду на таке.

5.1. Ухвалений обвинувальний вирок не набув законної сили, ОСОБА_14 вважається невинуватим (ст. 62 Конституції України).

Інкриміновані дії, згідно обвинувачення, були вчинені 24.10.2018.

З 01.07.2020 в ст. 12 КК України таке діяння класифіковане як кримінальний проступок (Закон № 2617-VIII), за який санкцією ч. 1 ст. 125 КК України встановлені покарання менш суворі, ніж обмеження волі.

На 16.12.2020 минуло понад два роки з дня вчинення дій, які поставлені обвинуваченому в вину.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України це є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Тому клопотання обвинуваченого та змінену апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, обвинуваченого звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

5.2. Потерпілими було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнення витрат на правову допомогу. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просили стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в користь ОСОБА_11 4297 грн. та в користь ОСОБА_12 262,46 грн., а також по 10000 тисяч моральної шкоди на користь кожної окремо та витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 12000 грн.

У силу того, що кримінальне провадження належить закрити, на ОСОБА_7 не можна покласти і кримінально-правові наслідки остаточного судового рішення у вигляді цивільних зобов`язань, як належало б у разі набрання рішенням про винуватість законної сили.

Тому й цивільний позов також не може бути розглянутий і вирішений у даному кримінальному провадженні.

6. Висновок.

Закінчення строку давності є правом обвинуваченого уникнути покарання.

Він його використав, а тому провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 288, ст. 417 КПК України слід закрити, цивільний позов залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у зміненому вигляді задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, та закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з підстав викладених в ч. 1 ст. 49 КК України.

Цивільний позов залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5