Ухвала
іменем України
28 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 473/4840/18
провадження № 51-3399ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року щодо нього,
встановив:
За вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 27, частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 194 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції 24 вересня 2020 року постановив свій вирок, яким вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 травня 2020 року скасував в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням. ОСОБА_4 призначив покарання за частиною 3 статті 27, частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 194 у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання засудженого в порядку виконання вироку апеляційного суду.
Зараховано в строк відбування ОСОБА_4 призначеного цим вироком покрання, строк його попереднього ув`язнення з 22 вересня 2018 року по 20 березня 2019 року включно.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаним вироком апеляційного суду щодо нього.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

До того ж, засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги вказує на неправильну кваліфікацію його дій, при цьому не наводить належні доводи такої позиції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону та змісту судових рішень.
Крім того, засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги згадує ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак не звернув уваги на те, що згідно з положеннями статті 425 КПК він має право оскаржити ухвалені судові рішення лише в частині, що стосуються його інтересів.
Тобто, засуджений у касаційній скарзі має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак, засуджений у касаційній скарзі просить вирок апеляційного суду щодо нього скасувати та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, проте такі вимоги викладені не у відповідності до статті 436 КПК.
Також засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3