У Х В А Л А
про призначення справи до судового розгляду
та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

14 серпня 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинувачених - ОСОБА_4 ,

обвинувачених: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглядаючи обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000612 від 18.06.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ;

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000612 від 18.06.2020, яке надійшло до суду разом з угодами про визнання винуватості, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 від 05 серпня 2020 року за цим провадженням було призначено підготовче судове засідання на 14 серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року у затвердженні угод про визнання винуватості, укладених 30 липня 2020 року між прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваними ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , з кожним окремо, за участі їхнього захисника ОСОБА_7 , - відмовлено, судове провадження продовжено у загальному порядку.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачені висловили думку про можливість призначення справи до розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_8 звернувся до суду з письмовим клопотанням про проведення судового розгляду кримінального провадження, зокрема, підготовчого судового засідання, без його участі.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду, виходячи з наступних підстав.

Дане кримінальне провадження підсудне Черкаському районному суду Черкаської області.

При проведенні підготовчих дій підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 частини третьої статті 314 КПК України, судом не встановлено, перешкоди для призначення провадження до судового розгляду відсутні, підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 частини першої та пунктами 2, 3 частини другої статті 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт за формою і змістом відповідає вимогам статті 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, порушень вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, не виявлено.

Підстав для повернення обвинувального акта прокурору не вбачається.

Підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено.

Будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, у підготовчому судовому засіданні не заявлено.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 27 КПК України, з урахуванням думки сторін кримінального провадження, суд вважає, що дане кримінальне провадження не потребує закритого судового засідання, а тому повинно бути розглянуте у відкритому судовому засіданні із забезпеченням повного фіксування судового засідання за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , відповідно до ст. 331 КПК України, заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою на строк 60 діб.

Так, прокурор вказує, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, є раніше судимими за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, за яке відбували реальну міру покарання, на шлях виправлення та перевиховання не стали і знову вчинили умисний корисливий злочин, а тому, перебуваючи на волі, вони можуть переховуватися від суду, продовжувати злочинну діяльність, чинити тиск на представника потерпілого та свідків, які не допитані в суді та проживають з ними в одній місцевості, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. До того ж, вони не мають постійного місця роботи та, розуміючи тяжкість покарання за вчинене, вживатимуть заходів для переховування від суду.

Захисник обвинувачених за дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокат ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що реальні ризики вчинення обвинуваченими дій, які зазначає прокурор, відсутні. Вказує, що своєю поведінкою на досудовому розслідуванні обвинувачені спростували доводи прокурора, адже визнали вину, щиро розкаялись, а фактичні матеріальні збитки у кримінальному провадженні відсутні. Заявив клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 міри запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримали думку свого захисника, заперечили щодо продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає необхідним зазначити наступне:

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За приписами частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у частині другій ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню він не підлягає.
Частиною третьою статті 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з вимогами чатини п`ятої статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення № 10-рп/2011від 11 жовтня 2011 року).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Підпункт (c) пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачає таке:

"1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:...

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;...".

У справі «Олексій Михайлович Захаркін проти України» (заява № 1727/04) від 24 червня 2010 року, п. 84, Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета пункту 1 статті 5 Конвенції полягає в недопущенні свавільного позбавлення свободи.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді триманні під вартою суд враховує практику Європейського суду з прав людини та положення ч. 1 ст. 178, ст. 199 КПК України, зважаючи на конкретні обставини справи.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21 квітня 2011 року, п. 175; яке вказує на те, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

До обґрунтувань, які згідно з практикою Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами (окрім наявності обґрунтованої підозри), належать такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (рішення у справі «Корбан проти України» (заява № 26744/16) від 04 липня 2019 року, п. 155).

Так, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість інкримінованого злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ці особи вчинили злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя обвинувачених, їхні зв`язки з суспільством.
Судом установлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 застосовано ухвалами слідчих суддів Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 червня 2020 року строком до 16 серпня 2020 року, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Разом із цим, завершити судове провадження до спливу строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо.

Суд погоджується з висновком органу досудового слідства та прокурора про існування обґрунтованої підозри щодо можливого вчинення саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Це підтверджується наданими суду матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається наявність достатньої інформації щодо наведених обставин.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд зважає також на те, що злочин, за яким обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, що загрожує обвинуваченим, за умови доведеності їхньої вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк від 3 до 6 років.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення злочину дають суду достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, можуть, з метою уникнення покарання, здійснювати психічний або фізичний вплив на свідків, які на сьогодні не допитані судом.

Крім того, тяжкість покарання збільшує ймовірність ризику переховування обвинувачених від суду.

Так, у рішенні у справі "Ілійков проти Болгарії" (заява № 33977/96) від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів", тобто тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Імовірність можливого переховування обвинувачених від правосуддя та вчинення ними нових злочинів обумовлюються на даній стадії судового розгляду тяжкістю вчиненого правопорушення та суворістю покарання, яке загрожує останнім за умови доведеності їхньої вини у вчинені інкримінованого злочину.

Крім того, на обґрунтування ризику можливого переховування обвинувачених від правосуддя, суд надає оцінку особам обвинувачених, які тяжкими захворюваннями, що перешкоджали б їхньому утриманню під вартою, не страждають; є раніше судимими за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності (судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку), за які відбували покарання у місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в особистості обвинувачених і не створило у них готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві; що свідчить про підвищену суспільну небезпечність і небажання стати на шлях виправлення; за місцем проживання вони характеризуються посередньо; є не одруженими; місця роботи та постійного самостійного заробітку до моменту затримання не мали, що впливає на їхній матеріальний стан, а відсутність доходів для забезпечення нормальних умов для проживання та існування, в свою чергу, може спонукати обвинуваченех до вчинення нових злочинів.

У зв`язку з вказаними обствинами можливо зробити висновок про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мають міцних соціальних звязків, які були б засобом превенції від можливої подальшої негативної і девіантної поведінки та ухилення від явки до суду.

Водночас, наявність у обвинувачених постійного місця проживання не гарантує усунення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки наявність постійного місця проживання у минулому не була перешкодою для продовження ними злочинної діяльності.

До того ж, міцність соціальних зв`язків, особливості життєдіяльності обвинувачених свідчать про значний ступінь наявності ризику залишення останніми свого постійного місця проживання, що, окрім переховування, створює ризик перешкоджання своєчасному закінченню судового провадження та впливу на свідків.

Таким чином, суд переконаний, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення (злочину) та продовження існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, дають підстави суду для продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинувачених.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини наголошує, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України та статті 176 КПК України тримання під вартою є винятковим та найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України.

Зокрема, менш сувора міра запобіжного заходу, аніж уримання під вартою, як то цілодобовий домашній арешт, є недоцільною у даній справі, оскільки обвинувачені не мають стабільного доходу.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), тяжкість наслідків, до яких призвело діяння, враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених статтею 2 КПК України, зокрема, у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений; щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура; і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, від 10 лютого 2011 року, суд дійшов висновку, що єдиним запобіжним заходом, спроможним досягнути мети його застосування, у даному випадку є тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить, на думку суду, запобігання вказаним ризикам та належну процесуальну поведінку обвинувачених, зокрема, з огляду на їхній вік, рід занять, стан здоров`я, та фактичні обставини справи.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, суд на теперішній час не встановив.

Доводи захисника обвинувачених ОСОБА_4 щодо заперечення проти продовження строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених суд вважає непереконливими і необґрунтованими, оскільки стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами зміни всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання запобіжного заходу.

За вказаних обставин, враховуючи, що судове провадження у даній справі Черкаським районним судом Черкаської області не закінчено, учасники провадження та свідки не допитані, не досліджені інші докази у справі, беручи до уваги необхідність виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, з метою запобігти спробам переховування від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 та частиною третьою статті 199 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки наразі не змінилися та продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а тому у задоволенні клопотання захисника обвинувачених про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відтак, суд дійшов висновку, що підстав для зміни чи скасування міри обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу немає, а тому обвинуваченим слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб.

Крім того, усудовому засіданні прокурор клопотав про витребування з органу з питань пробації досудової доповіді на обвинувачих.

Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду; досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі; досудова доповідь долучається до матеріалів кримінального провадження.

Згідно з частиною п`ятою статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Водночас, пунктом 6 частини четвертої статті 314-1 КПК України передбачено, що досудова доповідь не складається щодо особи, до якої застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте вона вчинила новий злочин протягом невідбутої частини покарання.

Враховуючи вищевикладене, а також наявність випадку, передбаченого пунктом 6 частини четвертої статті 314-1 КПК України, за яких досудова доповідь не складається, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає необхідним клопотання прокурора задоволити частково, доручити представнику персоналу органу пробації Придніпровському районному відділу філії Державної установи Центр пробації в Черкаській області - скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_5 . У витребуванні з органу з питань пробації досудової доповіді на обвинувачого ОСОБА_6 відмовити.

З`ясувавши необхідність проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, а також питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, розглянувши клопотання учасників судового провадження, вчинивши всі дії, необхідні для підготовки до судового розгляду, суд завершує підготовку до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 197, 314-316, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000612 від 18.06.2020, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та провести його одноособово у відкритому судовому засіданні у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області у залі судових засідань о 14 годині 30 хвилин 19 серпня 2020 року.

Клопотання прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити попередній - тримання під вартою в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», продовживши строки тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, тобто до 13 жовтня 2020 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити начальнику Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» - для виконання, а також прокурору Черкаської місцевої прокуратури - для контролю.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення та до 13 жовтня 2020 року, включно.

Доручити представнику персоналу органу пробації - Придніпровського районного відділу філії Державної установи Центр пробації в Черкаській області - у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 72-1 КПК України скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_5 та надіслати вказану доповідь до суду.

Строк виконання ухвали суду щодо подання досудової доповіді - до 19 серпня 2020 року.

Копію ухвали надіслати до Придніпровського районного відділу філії Державної установи Центр пробації в Черкаській області для виконання.

Роз`яснити обвинуваченому, що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді; участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді. Обвинувачений зобов`язаний надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді (частина четверта ст. 9 Закону України « Про пробацію», пункт 4 частини сьомої ст. 42 КПК України).

У витребуванні досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - відмовити.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині продовження обвинуваченим міри запобіжного заходу може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду у порядку та строки, встановлені законом.

В іншій частні ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 14 серпня 2020 року.

Суддя: ОСОБА_1