ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1793/20 Номер провадження 11-сс/814/928/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
скаржника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали скарги адвоката захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава ОСОБА_8 від 26 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000899 від 22 жовтня 2020 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 374 КК України
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 діючого в інтересах ОСОБА_6 на постанову слідчого ТУ ДБР розташованого у м. Полтава ОСОБА_8 від 26 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000899 від 22 жовтня 2015 року за ознаками злочинів передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 374 КК України.
Рішення слідчого судді мотивовано, тим що слідчим при винесенні постанови проведено ряд слідчих дій та процесуальних заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення для встановлення істини по справі , які відображені в постанові про закриття кримінального провадження.
На вказану ухвалу ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, відповідно до якої, просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову, відповідно до якої, визнати незаконною постанову про закриття кримінального провадження.
З рішенням районного суду не погоджуються, так як вважає, що останнє винесено без дотриманням вимог обґрунтованості та вмотивованості прийнятого судового рішення, а тому підлягає скасуванню.
Доводи мотивовані тим, що досудове розслідування проведено не в повному обсязі, а слідчий суддя не взяла цього до уваги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до статті 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і що до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положенням ч.2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Із змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Згідно із ст. 110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що зазначених вимог закону слідчим не дотримано, а висновки слідчого судді про правомірність закриття кримінального провадження є передчасними.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000899 від 22 жовтня 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.2 ст.365, ч.2 СТ.374 КК України.
26 грудня 2019 року постановою слідчого закрито кримінальне провадження №0000899 від 22 жовтня 2015 року оскільки у зв`язку з відсутністю у діях співробітників Управління СБ України в Харківській області та прокуратури Харківської області об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 374 КК України, тобто складу цих кримінальних правопорушень.
В обґрунтування постанови слідчий вказав, шо 22 жовтня 2015 року прокуратурою Харківської області внесені відомості до ЄРДР за № 0000899 за ч.1 ст. 365 КК України на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_9 від 11.09.2015 шодо перевищення влади та службового становища окремими працівниками ГУНП в Харківській області під час затримання ОСОБА_9 26 лютого 2015.
Крім того, 05 листопада 2015 року прокуратурою Харківської області внесені відомості до ЄРДР за №0000943 за ч.2 ст. 365 КК України на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.09.2015 року, відповідно до якої під час судового розгляду кримінального провадження № 0000115 обвинувачений за ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 263 КК України ОСОБА_10 , обвинувачені за ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_9 заявили, що під час їх затримання співробітниками УСБУ в Харківській області 26.02.2015 року, а також під час досудового розслідування до них застосовувалися недозволені методи ведення досудового розслідування.
Постановою прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону від 02 лютого 2016 року матеріали вищевказаних кримінальних проваджень об`єднані за №0000899.
Також військовою прокуратурою Харківського гарнізону 16 квітня 2018 року на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова внесені відомості до ЄРДР за № 0000041 за ч. 2 ст. 374 КК України.
Матеріали кримінальних проваджень об`єднані за № 0000899.
Слідчим надана оцінка показам потерпілого ОСОБА_6 , який показав як відбувалося його затримання працівниками УСБУ в Харківській області, нанесення йому тілесних ушкоджень, вимагання зізнатися у вчиненні терористичного акту, надання зізнавальних показів у присутності захисника ОСОБА_11 , того, що він не пам`ятає факту відмови від захисників з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги та застосування методів психологічного впливу шляхом погроз в тирі на території УСБУ.
Також слідчий проаналізував покази потерпілого ОСОБА_10 , який показав про спричинення йому тілесних ушкоджень під час затримання працівниками СБУ та вимагання зізнатися у вчиненні злочину, що ним і було зроблено в присутності захисника Лещенка, якого йому надали працівники УСБУ.
Повторно допитаний потерпілий ОСОБА_9 надав аналогічні покази щодо його побиття.
Слідчим досліджені слідчі експерименти, на яких потерпілі відтворили механізм нанесення їм тілесних ушкоджень, про які вони зазначали під час допитів.
Крім того, слідчий ОСОБА_8 проаналізувала висновки судово-медичних експертиз № 3974-Ая/16, згідно якої у ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень не встановлено. Покази ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в частині площини нанесення їм тілесних ушкоджень по всьому тілу не підтверджено висновками судово-медичних експертиз № 6595-Ая/16, № 6596- Ая/16, № 3974-Ая/16, № 3976-Ая/16 та висновками додаткових судово-медичних експертиз №09-284/2019, № 09-283/2019, відповідно до яких ОСОБА_10 наявні тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому плечі та правому стегні, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, а у ОСОБА_6 - синці на лівому та правому стегні, які утворилися від ударної дії тупих предметів. Разом з тим, відповідно до вказаних додаткових судово-медичних експертиз № 09-284/2019 та № 09-283/2019, анатомічні ділянки тіла, де були вищезазначені тілесні ушкодження не виключають доступність для спричинення їх власною рукою, у зв`язку з доступністю будь-якої поверхні кінцівки.

Слідчим 23 грудня 2019 року отримано тимчасовий доступ до оригіналів та вилучення копії матеріалів кримінального провадження № 0000115 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 263 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 258, 4.1 ст. 263 КК України та встановлено, що відповідно до протоколу затримання від 26.02.2015 року, складеного слідчим УСБУ в Харківівській області ОСОБА_12 , ОСОБА_6 затриманий о 11.50 26.02.2015 року у приміщенні УСБУ Харківеької області у зв`язку із вилученням за місцем мешкання під час обшуку вибухових пристроїв та речовин. Відомості щодо застосування відеофіксації у протоколі затримання відсутні.

Слідчим надано оцінку показам ОСОБА_6 щодо порушення його права на захист під час особистого обшуку в ході затримання слідчим ОСОБА_12 , що не знайшло свого підтвердження, тому що в протоколі затримання відповідне клопотання відсутнє. Обов`язкова участь захисника в кримінальних провадженнях за ч. 1 ст. 263 КК України, які не відносяться до категорії особливо-тяжких, не є обов`язковою.

В ході досудового розслідування був допитаний свідок ОСОБА_12 , який у складі групи здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000115 від 22.02.2015 за фактом терористичного акту 22.02.2015 біля палацу спорту. Одночасно з цим 26.02.2015 року інший співробітник УСБУ на підставі ст. 233 КПК України проводив обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , в ході чого було виявлено та вилучено вибухові речовини та бойові припаси, та інші пристрої. На підставі інформації, яка надійшла до слідчого, були внесені відомості до СРДР за № 0000104 за ч.1 ст. 263 КК України та о 11 год. 50 хв. ОСОБА_6 було затримано у зв`язку з вилученням під час обшуку 26.02.2015 року вибухових пристроїв та речовин. ОСОБА_6 було роз`яснено право на захист, клопотань про надання медичної допомоги ним не заявлялося. Після затримання, було повідомлено Центр з надання безоплатної правової допомоги та дружину, жодних тілесних ушкоджень він не бачив, скарг на стан здоров`я не надходило. Всі слідчі дії проводилися за участю захисника ОСОБА_13 , з яким було укладено договір. Від безоплатних адвокатів він ОСОБА_6 відмовлявся.

Свідок ОСОБА_12 був також допитаний одночасно із потерпілим ОСОБА_6 та підтвердив свої покази.

В ході досудового розслідування був також допитаний в якості свідка прокурор у кримінальному провадження № 0000115 ОСОБА_14 , який заперечив факт надання слідчим УСБУ вказівки шодо недопущення до ОСОБА_6 адвоката, всі підозрювані допитувалися слідчими за участю захисників.

Слідчим допитаний також як свідок адвокат ОСОБА_15 , який пояснив, що 26.02.2015 року за дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Харківській області прибув о 17.45 до УСБУ в Харківській області, де йому було відмовлено у зустрічі із підзахисним, оскільки особа користується захистом іншого захисника. ОСОБА_6 відмовився від послуг адвоката з центру, про що надав розписку, а в матеріалах кримінального провадження міетиться договір про надання правових послуг адвокатом ОСОБА_11 .

Після дослідження всіх обставин кримінального провадження, слідчим зроблено висновок про відсутність в діях співробітників УСБУ в Харківській області та прокуратури харківської області об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 374 КК України, щодо порушення права на захист ОСОБА_6 в частині не допуску до нього адвоката з Центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Слідчим був допитаний в якості свідка слідчий УСБУ в Харківській області ОСОБА_16 , який підтвердив факт проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , в ході якого виявлені та вилучені вибухові речовини. З протоколу обшуку від 26.02.2015 року слідує, що обшук проводився у присутності ОСОБА_17 та двох понятих, які підтвердили факт проведення обшуку.

Не підтвердив проведення слідчих дій із ОСОБА_6 допитаний як свідок ОСОБА_18 який на час подій займав посаду начальника 3-го відділення СВ УСБУ в Харківській області, про спричинення тілесних ушкоджень йому також не відомо.
22.12.2019 року слідчим проведено одночасний допит потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_19 , в ході якого потерпілий зазначив, що особа на прізвище ОСОБА_20 надавала вказівки оперативним працівникам відвести потерпілого в тир, де до нього застосовувалися заходи психологічного впливу, в свою чергу свідок ОСОБА_18 спростував ці покази, показавши, що в його підпорядкуванні, крім слідчих співробітників УСБУ не було, вказівки нікому не давав, покази потерпілого не відповідають дійсності. Він у той період часу розслідував багато кримінальних правопорушень, які стосувалися терористичної чи диверсійної діяльності, тому його прізвище могли дізнатися захисники чи потерпілий.
Слідчим зроблено висновок, що в ході досудового розслідування твердження ОСОБА_6 про жорстке поводження щодо нього з боку працівників УСБУ не знайшли свого підтвердження, оскільки ушкодження на його тілі знаходилися в межах досяжності та могли бути спричинені самостійно. Всі слідчі дії відбувалися у присутності захисника.
Згідно протоколу обшуку від 26.02.2015 року за місцем мешкання у ОСОБА_10 , останній був присутній під час його проведення, про що свідчить його підпис та покази свідків ОСОБА_21 , займав посаду ст. слідчого в ОВС СВ УСБУ в Харківській області, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Свідок ОСОБА_21 показав, що обшук проводився на підставі ч.3 ст. 233 КПК України з дотриманням прав ОСОБА_10 . Згідно протоколу обшуку, останній відбувався в період часу з 09.45 по 12.00, протокол складався з 12.50 по 13.20, при цьому час затримання ОСОБА_10 вказано о 9.45.
В ході одночасного допиту ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_21 , останній підтвердив надані покази.
Свідок ОСОБА_24 показав, що був і складі слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000115 за фактом вчинення терористичного акту. Іншим співробітником УСБУ
26.02.2015 року проводився обшук за місцем проживання ОСОБА_10 , в ході якого було виявлено вибухові речовини та бойові припаси, гранати та інші вибухові пристрої, у зв`язку з чим були внесені відомості до ЄРДР зач.1 ст. 263 КК України та о 12.50 ОСОБА_10 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Час фактичного затримання зазначено з 9.45, з часу початку проведення обшуку, коли фізичне перееування його обмежувалося. Під час його присутності, ОСОБА_25 знаходився за задовільного зовнішнього вигляду, без будь-яких засобів, що унеможливлюють візуальний контакт. Йому було роз`яенено право мати захисника і інші права, клопотань щодо надання медичної допомоги останній не заявляв. Після затримання ОСОБА_10 , було повідомлено його батька та центр з надання безоплатної правової допомоги, у нього вже був укладений договір із адвокатом ОСОБА_26 , який був присутнім під час допиту та інших слідчих дій. Наявність суттєвих тілесних ушкоджень на ОСОБА_10 не пам`ятає, жодних скарг на стан здоров`я не заявлялося. Хід слідчого експерименту 27.02.2015 року фіксувався на відеозапис.
В ході одночасного допиту ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_24 , останній підтвердив надані покази.
Слідчим на підставі зібраних доказів зроблено висновок про не підтвердження жорстокого поводження щодо ОСОБА_10 співробітниками УСБУ, оскільки ушкодження на його тілі знаходилися в межах досяжності та могли бути ним спричинені самостійно. Всі слідчі дії відбувалися у присутності захисника ОСОБА_27 , який жодних скарг не подавав.
Таким чином, на підставі зібраних в ході досудового розслідування всіх можливих доказів та після надання їм оцінки, слідчий дійшла висновку про відсутність в діях співробітників УСБУ в Харківській області та прокуратури Харківської області суспільно-небезпечних діянь, за які передбачена відповідальність за ч.2 ст. 365, ч.І ст. 365, ч.2 ст. 374 КК України, а отже і відсутність в їх діях об`єктивної сторони цих кримінальних правопорушень, і відповідно складу даних кримінальних правопорушень.
Дослідивши, в повному обсязі матеріали провадження, колегії суддів вважає, що висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином не вмотивовані, та не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Так, розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні, передбачені ст. 284 КПК України, підстави для його закриття.
Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Тому, враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
За змістом п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності, а формальне закриття кримінального провадження органом досудового розслідування лише з підстав формального висновку про відсутність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, за відсутності повного, неупередженого, ефективного досудового розслідування є неприпустимим.
Дослідивши зміст постанови слідчого та безпосередньо матеріали кримінального провадження №0000899 від 22 жовтня 2015 року, колегія суддів вважає її такою, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки описавши обставини справи та зазначивши результати слідчих ( розшукових дій), закриваючи кримінальне провадження, слідчим не встановлено та не вмотивовано в постанові час, місце та при яких обставинах ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження. Лише констатовано те, що ушкодження на його тілі знаходились в межах його досяжності та могли бути ним спричинені самостійно. Не обґрунтовано, де коли та при яких обставинах ОСОБА_28 отримав тілесні ушкодження.
Про це, фактично, вказано і в ухвалі Харківського апеляційного суду, що не виконано слідчим.
Отже, з урахуванням всіх виконаних слідчих (розшукових) дій, та висновків слідчого, в постанові про закриття кримінального провадження не надано достатнього обґрунтування в який період та в якому місці він їх отримав.
Тому в даному випадку слідчий не вчинив усіх необхідних процесуальних дій, спрямованих на перевірку обставин, викладених в заяві про злочин, зробив поспішний невмотивований висновок про відсутність в діяннях службових осіб складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 374 КК України.

З врахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є достатнім чином невмотивованою та необґрунтованими та такою, яка не відповідає вимогам ст.110 КПК України, а тому така постанова слідчого підлягає скасуванню.
Слідчим суддею зазначені порушення при розгляді скарги не враховані, не надано належної правової оцінки відсутності обґрунтованості і вмотивування оскаржуваної постанови слідчого.
За вказаних обставин, висновок в ухвалі слідчого судді про відповідність оскаржуваної постанови слідчого вимогам ст. 110 КПК України є таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та підставою для скасування такого судового рішення, а тому колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою скаргу ОСОБА_6 задовольнити, постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасувати, а матеріали кримінального провадження направити для здійснення досудового розслідування і прийняття за його наслідками процесуального рішення у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_6 .
Постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_8 скасувати.
Матеріали кримінального провадження № 0000899 року направити до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві для проведення досудового розслідування.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4