Дата документу 09.09.2020 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4420/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1566/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2020 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,
у кримінальному провадженні №336/4420/18 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,
за участю прокурора ОСОБА_14 ,
захисника-адвоката ОСОБА_15 в режимі відеоконференції,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 задоволене; продовжений строк тримання під вартою останньому в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 06 жовтня 2020 року (включно).
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інший злочин є настільки вагомими, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, у т.ч. домашній арешт, не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання відносно нього відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідне клопотання прокурора надане йому безпосередньо перед судовим засіданням, що є порушенням вимог ч.2 ст.184 КПК України, та його права на захист.
Вказане клопотання не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, складене на підставі обвинувального акта з наявними ознаками підробленого документа.
Його тримання під вартою є невиправданим, оскільки зводить нанівець гарантії, встановлені ст.5 Конвенції.
Копія обвинувального акту була надана йому стороною обвинувачення неналежним чином.
Обвинувальний акт не відповідає статусу офіційного документа.
Переклад ОСОБА_16 тексту клопотання прокурора є некоректним.
Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає не тільки встановленим нормам національного законодавства України, а й практиці та судовим рішенням Європейського суду з прав людини.
Згідно з ухвалою суду, в Комунарському районному суді м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.
31 липня 2020 року прокурор ОСОБА_14 звернувся до суду із письмовим клопотанням щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Прокурор ОСОБА_17 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора ОСОБА_14 та вказав, що відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні продовжують існувати такі ризики як: переховування від суду; можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину; можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків та обвинуваченого ОСОБА_13 ; вчинення обвинуваченими іншого злочину; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також, на думку прокурора, необхідно врахувати: вкрай негативну характеристику ОСОБА_6 , який двічі засуджувався за вчинення корисливих злочинів, у тому числі разом з іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні.
На користь застосування щодо обвинувачених, в т.ч. до обвинуваченого ОСОБА_6 , тримання під вартою, на думку прокурора, є й інші обставини, а саме:
- вагомість наявних доказів про вчинення інкримінованих їм злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує у випадку визнання їх винуватими, молодий вік, який дозволяє з легкістю змінювати місце та спосіб життя, відсутність належної репутації у суспільстві, а також те, що обвинувачені довгий час офіційно ніде не працювали, проте матеріально добре забезпечені, а також факт заподіяння внаслідок вчинених злочинів шкоди в особливо великому розмірі;
- характер інкримінованих обвинуваченим злочинів: застосування насильства до потерпілих.
Також, у клопотанні прокурор вказує, що окремі учасники угрупування, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, та які приймали участь у планування розбійних нападів, переховуються від слідства, у тому числі на тимчасово окупованій території держави, на якій поки правоохоронні органи не можуть здійснювати свою діяльність.
Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.
На думку прокурора, тримання обвинувачених, в т.ч. ОСОБА_6 , під вартою є необхідним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тому просив суд продовжити останньому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці без можливості внесення застави.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_15 просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив про те, що він не скоював тих злочинів, про які йде мова в обвинувальному акті. У нього є сім`я, на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, тому обвинувачений вважає за можливе змінити йому запобіжний захід.
Захисник - адвокат ОСОБА_15 вказав на те, що прокурор своїми висловами постійно бажає, щоб у колегії суддів склалося враження, що обвинувачені вкрай негативні особистості. На його думку, прокурор жодним чином не довів, що інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 . Останній не має намірів ухилятися від суду, якимось чином впливати на свідків та потерпілих і скоювати правопорушення. У ОСОБА_6 є сім`я, на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, тому просить застосувати до останнього цілодобовий домашній арешт, навіть з обмеженням не використовувати мобільний зв`язок та Інтернет.
У судове засідання апеляційного суду перекладач ОСОБА_18 не з`явився, учасники кримінального провадження, в т.ч. обвинувачений та його захисник, не заперечували проти апеляційного розгляду за відсутності перекладача.
Заслухавши:
доповідь судді;
обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, із покладенням певних обов`язків, зокрема, з носінням електронного засобу контролю, забороною йому користуватися мобільним телефоном та мережею Інтернет. Вважає, що застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, оскільки він має двох неповнолітніх дітей, дружину, яка перенесла операцію, до інкримінованих йому злочинів він не має ніякого відношення;
захисника - адвоката ОСОБА_15 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, із покладенням певних обов`язків;
прокурора ОСОБА_14 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки, на його думку, доводи, викладені в цій скарзі, не відповідають обставинам судового провадження, і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції. Заперечуючи проти доводів та вимог апеляційної скарги, прокурор зазначив про те, що під час підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні суд першої інстанції не встановив порушень ст.ст.290,291 КПК України з боку органу досудового розслідування. Те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є лише даними, що характеризують особу обвинуваченого. З приводу доводів обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор зазначив, що під час судових засідань суду першої інстанції судом обвинуваченому ОСОБА_6 неодноразово робилися зауваження з приводу його неналежної поведінки, яка полягала у вчиненні тиску на іншого обвинуваченого у провадженні ОСОБА_13 , який винним себе визнає у повному обсязі та надає показання щодо вчинення злочинів іншими обвинуваченими. У зв`язку із цим, прокурор просив суд першої інстанції, у разі вчинення подібної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , видаляти останнього із зали судового засідання. Подібна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку прокурора, свідчить про те, що останній має намір впливати на інших осіб у провадженні не лише під час судового засідання, а і за його межами. Потерпілий ОСОБА_19 , представник потерпілого ОСОБА_20 - адвокат ОСОБА_21 , зазначили, що на цей час не відпали ті ризики, про які у своїх клопотаннях зазначив прокурор. По даному кримінальному провадженню не було допитано жодного з потерпілих та свідків, і це може свідчити, що опинившись на волі, обвинувачені зможуть впливати на свідків та потерпілих. Відносно ОСОБА_20 , права та інтереси якого він (адвокат ОСОБА_21 ) представляє, під час скоєння злочину застосовували насильство та погрожували, тому просили не застосовувати альтернативні запобіжні заходи до обвинувачених. На спростування доводів сторони захисту щодо порушення порядку вручення обвинуваченому копії клопотання прокурор зазначив, що копія клопотання була направлена прокурором до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», де утримується обвинувачений ОСОБА_6 , з метою вручення останньому цієї копії через адміністрацію установи. Проте від отримання копії клопотання обвинувачений ОСОБА_6 відмовився, про що у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» складено відповідний акт, який надісланий на адресу суду першої інстанції для долучення до матеріалів кримінального провадження. Клопотання прокурора були складені на українській та російських мовах. Перед судовим засіданням прокурор також пропонував обвинуваченому ОСОБА_6 отримати копію вказаного клопотання, однак останній відмовився її отримувати. Щодо здійснення перекладу процесуальних документів, прокурор вказав на те, що ухвалою Комунарського районного суду від 03 жовтня 2019 року призначено перекладача для перекладу процесуальних документів з української на російську обвинуваченим: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 доцента кафедри слов`янської філології Запорізького національного університету ОСОБА_16 . З приводу виконання обов`язків перекладачем ОСОБА_16 ані обвинуваченим, ані його захисником ґрунтовних заперечень чи будь-яких зауважень заявлено не було,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, а доводи сторони захисту про протилежне є непереконливими.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, інших обвинувачених, їх захисників, думки прокурора, потерпілого ОСОБА_19 , представника потерпілого ОСОБА_20 адвоката ОСОБА_21 , та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, які є особливо тяжкими та тяжкими злочинами.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. У обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє офіційне та постійне місце роботи, законне джерело доходу. На цей час по даному кримінальному провадженню не допитано жодного з потерпілих та свідків, злочини, в яких обвинувачується, зокрема, ОСОБА_6 , згідно з обвинувальним актом, вчинялися у присутності потерпілих та свідків.
В той же час, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі обґрунтовано зазначив про те, що ризик переховування обвинуваченого від суду перестав існувати, оскільки прокурором у судовому засіданні не доведено наявність у обвинуваченого зв`язків з тимчасово окупованою територією держави, а саме: з м. Донецьком, Макіївкою та Ясинуватою, та не надано у судовому засіданні жодних доказів того, що особи, які є учасниками скоєння злочинів, вказаних в обвинувальному акті, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, переховуються від суду на тимчасово окупованій території держави, і це надає можливість забезпечити обвинуваченим виїзд на вказану територію України.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Також, з урахуванням положень п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд обґрунтовано не визначив розмір застави.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
З приводу твердження обвинуваченого про невідповідність обвинувального акта та клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України N 1000/5 від 18 червня 2015 року, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до положень п.21 розділу VII «Формування і оформлення судових справ» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №814 від 20 серпня 2019 року, у разі подання апеляційної скарги на ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, суд самостійно, виходячи з конкретних обставин справи та змісту апеляційної (касаційної) скарги, вирішує питання про перелік матеріалів, копії яких йому необхідно надіслати до суду апеляційної (касаційної) інстанції для розгляду скарги.
Копії матеріалів справи формуються в порядку, визначеному цією Інструкцією, в окремий том у спеціальну обкладинку.
Матеріали оскарження ухвали формуються лише з копій матеріалів, необхідних для розгляду скарги. До матеріалів оскарження ухвали приєднується копія оскаржуваної ухвали, яка виготовляється з оригіналу ухвали з підписом судді (підписами суддів) та засвідчується суддею, а за його відсутності - одним із заступників голови суду або головою суду. При цьому копія оскаржуваної ухвали засвідчується в установленому порядку. Оригінал оскаржуваної ухвали залишається в матеріалах справи.
Опис матеріалів оскарження ухвали підписує суддя та працівник апарату суду (із зазначенням посади, прізвища, ініціалів та дати), який формує матеріали оскарження ухвали.
Матеріали оскарження ухвали надсилаються до відповідного суду у встановленому чинним законодавством порядку.
Дані матеріали оскарження ухвали з апеляційної скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 оформлені у відповідності до вимог вказаної Інструкції.
В свою чергу, відповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства перевіряється судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання відповідно до вимог ст.314 КПК України.
Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.
Твердження сторони захисту про те, що вручення копії клопотання прокурора обвинуваченому відбувалось з порушенням права на захист останнього, не підтверджується наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ч.2 ст.184 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Відомостей про те, що вказані вимоги порушені, в матеріалах провадження немає.
З матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали вбачається, що під час розгляду клопотання обвинувачений мав можливість реалізувати свої процесуальні права, в т.ч. і право на захист.
Обвинувачений та його захисник були присутні при розгляді клопотання, висловили свої заперечення проти доводів клопотання, обвинувачений отримав копію оскаржуваної ухвали у день її постановлення, а в подальшому звернувся з апеляційною скаргою на вказане судове рішення.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що переклад клопотання, здійснений перекладачем ОСОБА_16 , не відповідає вимогам щодо формату складання клопотання, є безпідставними та не вказують на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
За змістом ст.68 КПК України, до обов`язку перекладача, перш за все, відноситься здійснення повного і правильного перекладу.
В наданих суду матеріалах не міститься об`єктивних даних про те, що перекладачем порушено вказані вимоги закону. Сам обвинувачений не вказує на те, що переклад клопотання є неповним чи неправильним, а зазначає про недотримання перекладачем при здійсненні перекладу формату документу, який перекладався.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 - про наявність у нього дружини і двох неповнолітніх дітей, та про відсутність судимостей, на думку колегії суддів, не зменшують встановлених ризиків.
Твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, на даній стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07 серпня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задоволене; продовжений строк тримання під вартою останньому в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 06 жовтня 2020 року (включно), залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4