ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2020 Справа №607/10873/20
провадження № 1-кп/607/1405/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000395 від 26 квітня 2019 року, щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працює, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194-VIII від 12.02.2015р./,
за участі:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:

старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 /крім строкової служби/, всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини НОМЕР_1 , 11 березня 2019 року о 8 год. 30 хв. на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 / АДРЕСА_2 / не з`явився, та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 08 год. 30 хв. 27 березня 2019 року прибув до військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194 VIII від 12.02.2015р./, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. Дав показання про те, що 30 березня 2016 року уклав контракт на проходження військової служби, яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 . Починаючи із 11 до 27 березня 2019 року не з`являвся до військової частини. Дозволу на це він не мав. Пояснив, що впродовж вказаного часу перебував вдома, поважної причини нез`явлення на військову службу у нього не було. У вчиненому розкаюється. Просить суд суворо не карати.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194 VIII від 12.02.2015р./ як: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, - військовослужбовцем /крім строкової служби/.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження, особу винного, та вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення. Водночас, беручи до уваги обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також те, що ОСОБА_3 брав участь в антитерористичній операції, раніше не судимий, відсутність зауважень до його поведінки за місцем проживання, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_3 слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 цієї статті.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в ред. Закону № 194 VIII від 12.02.2015р./, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 /один/ рік.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно з ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період дії іспитового строку покласти на уповноважений орган пробації за місцем проживання.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Головуюча суддяОСОБА_1