Провадження № 1кп-932-890-20
УХВАЛА

Іменем УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Бабушкінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Дніпро обвинувальний акт за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який мешкає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадження Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Прокурор вважав можливим призначити кримінальне провадження до розгляду у судове засідання.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали, суд вважає необхідним обвинувальний акт та додатки до нього повернути прокурору з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно діючого законодавства обвинувальний акт та додатки до нього повинні відповідати вимогам КПК України.

Відповідно до ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Крім того, в ньому повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення за кожним епізодом обвинувачення та щодо кожного обвинуваченого.

Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, його роль у вчиненні злочину; вид та розмір матеріальної шкоди спричиненої вчиненням кримінального правопорушення. Зазначені данні повинні бути викладені в формулюванні обвинувачення з іншими кваліфікуючими ознаками вчиненого кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як вбачається з вимог ст.374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним; а в разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» та в рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має право бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, т.б. про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту»; «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». Таким чином, надання у кримінальній справі повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в тлумаченні ст.6 Конвенції.

Однак, як вбачається з направленого до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , останній містить лише викладені фактичні обставини справи встановлені досудовим розслідуванням та кваліфікацію дій обвинуваченого.

При цьому в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, в якому викладені кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, а саме «за попередньою змовою групою осіб», яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 і яке, відповідно до вимог ст.374 КПК України, суд повинен зазначити при постановленні остаточного рішення по справі, що є не допустимим, враховуючи позицію ЄСПЧ, що особа повинна бути повно проінформована про юридичну кваліфікацію своїх дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_5 щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення з зазначенням складових правової кваліфікації його дій, що порушує його право на захист.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина, обвинувачена у вчиненні кримінального злочину, має як найменш таке право: бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причину обвинувачення проти неї.

Вказані недоліки обвинувального акту, його не конкретність та неповнота, порушують право обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачене ст.42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується право на захист обвинуваченого.

У відповідності до ст.ст.409, 412 КПК України безумовною підставою для скасування будь-якого рішення суду першої інстанції, обвинувального чи виправдувального вироків, є порушення права на захист обвинуваченого, яке полягає в тому числі у відсутності конкретизованого формулювання обвинувачення у вироку суду. Тому виходячи з того, що суд повинен забезпечити реалізацію права на захист обвинуваченому, як під час судового розгляду справи так і під час підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту з додатками з наведених підстав прокурору.

У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Як вбачається з направленого до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , органом досудового розслідування обставини кримінального правопорушення встановлені, однак, викладені в обвинувальному акті з порушенням вимог ст.ст.91, 291 КПК України, що унеможливлює в подальшому можливість прокурора змінити обвинувачення в суді.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним обвинувальний акт та додатки до нього щодо ОСОБА_5 повернути прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив усно клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_5 не має постійного заробітку, він не має постійного місця проживання і тому існують ризики, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Проти задоволення клопотання сторони захисту заперечував.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній працює неофіційно монтажником на будівництві, він має на утриманні неповнолітню доньку та постійне місце мешкання у м.Дніпро. На підставі викладеного, просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав клопотання захисника.

Вислухавши учасників процесу, суд вважає необхідним клопотання прокурора залишити без задоволення, клопотання сторони захисту задовольнити з наступних підстав.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 11 КПК України.
Згідно із ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 КПК України, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час проведення підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_5 прокурор усно заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не дотримавшись точних положень, передбачених ч.3 ст.315 та ч.3 ст.199 КПК України, та рішення Конституційного Суду України від 23.11.2017 № 1-р2017, в якому зазначено, що прокурор, як сторона обвинувачення, має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.
Як вбачається з обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за яке, з урахуванням положення ст.68 КК України, може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 4 років. Обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_5 звинувачення, особу обвинуваченого, який має постійне місце мешкання, не офіційно працює монтажником на будівництві, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд, враховуючи те, що прокурором не надані докази того, що обвинувачений ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню, прокурором не надані докази недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, на які прокурор посилався усно, з метою забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджанню обвинуваченим кримінальному провадженню, запобіганню можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, вважає необхідним клопотання сторони захисту задовольнити та змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт у певний період часу, з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, котрий на думку суду, належним чином зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти можливої появи зазначених вище ризикам.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 314-315, 370, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, додатки до нього повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2.

Клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в період часу з 19 год 00 хв до 07 год 00 хв. за адресою: в АДРЕСА_1 , і звільнити останнього з-під варти із зали суду.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, які він зобов`язаний буде виконувати, а саме:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися без дозволу суду із м.Дніпро;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-здати на зберігання у відділ міграційної служби паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, якщо такі маються.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом два місяці, тобто до 15 березня 2021 року, включно.

Контроль за виконанням ухвали в частині запобіжного заходу покласти на ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя

Бабушкінського районного суду ОСОБА_1

м.Дніпропетровська