Провадження № 1-кп/0186/18/20
Справа № 186/1174/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному провадженні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 16 травня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Богданівки, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянки України, освіта середня, непрацюючої, розлученої, яка має на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_7 ( приймає участь в відеоконференції)

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2019 року о 07 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебувала за місцем свого мешкання у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . У цей час на ґрунті неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на нанесення своєму сину ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень своєму сину, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння о 07 годині 30 хвилин 16 травня 2019 року нанесла своєму сину ОСОБА_7 один удар кухонним ножом в область живота, чим спричинила останньому відповідно до висновку судово-медичного експерта №159/27 від 12 липня 2019 року тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ураженням 8 сегменту печінки та гемоперитонеумом (150-200 мл.крові), яке за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

Обвинувачена ОСОБА_3 в ході судового розгляду визнала себе винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Від дачі пояснень по справі відмовилася та підтвердила, що вчинила злочин при обставинах зазначених в обвинувальному акті. В скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він разом з батьками, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , в ніч з 15 на 16 травня за місцем проживання, АДРЕСА_1 вживали спиртні напої. Приблизно о 07 годині 30 хвилин його мати ОСОБА_3 різала на кухні салат, а він в цей час хотів підійти до раковини, щоб помити чашку. Так трапилося, що мати в цей час з ножом у руці повернулася до батька з яким розмовляла, та який знаходився в кухні позаду нього, та він наштрикнувся на ніж, який був у руці матері. Після отримання поранення він вибіг з квартири до сусідів, щоб викликати швидку. Ніякої сварки між ним та матір`ю в той момент не було. Претензій до матері він не має. Прохає суд суворо ОСОБА_3 не карати.

Провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вина якої підтверджується наступними доказами.

Поясненнями свідка ОСОБА_8 , який підтвердив суду, що 15 травня 2019 року він святкував з колегами по роботі свою відпустку. Потім він прийшов додому, за адресою АДРЕСА_1 де продовжив вживати алкогольні напої зі своєю дружиною та сином. Крім них в квартирі більше нікого не було. Вживали алкоголь та розмовляли всю ніч, потім вранці він пішов до зальної кімнати, тому що вже хотів спати. Чув як на кухні між сином ОСОБА_7 та дружиною ОСОБА_3 сталася сварка, потім син вискочив з квартири, а він за ним закрив двері. Як саме обвинувачена спричинила тілесні ушкодження сину не бачив. Взагалі, про те що сину було спричинено ножове поранення дізнався від працівників поліції, які приїхали до них додому, так як підозрювали, що дане тілесне ушкодження сину спричинив він. Коли в лікарні ОСОБА_7 прийшов до тями то повідомив, що його ножом вдарила мати ОСОБА_3 .

Крім того вина обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 16 травня 2019 року, згідно якого було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 в ході огляду при вході до коридору квартири на лутці дверей було виявлено один слід речовини бурого кольору, з якого було зроблено змиви. Крім того на столі в кімнаті кухні було виявлено кухонний ніж з дерев`яною ручкою, розмір ручки 10 см., розмір леза 15 см. На лезі та ручці ножа було виявлено сліди бурого кольору. Ніж вилучено (а.крим.пров.105-112); висновком експерта №159/27 від 12 липня 2019 року, яким підтверджено, що у ОСОБА_7 виявлене тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ураженням 8 сегменту печінки та гемоперитонеумом (150-200 мл.крові), яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, згідно п.2.1.1 а), п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями та таким предметом могло бути лезо ножа. Давність утворення тілесного ушкодження може відповідати 16 травня 2019 року.

Враховуючи локалізацію тілесного ушкодження, напрямок ранового каналу (зверху-вниз, справа-наліво), малоймовірне його спричинення в результаті падіння потерпілого на ніж, також малоймовірне його спричинення в результаті натикання потерпілого на ніж, коли підозрювана тримає його перед собою та таким чином як вона відображає свої дії під час проведення слідчого експерименту за її участю (а.крим.пров.116-118); висновком експерта №556 від 27 червня 2019 року згідно якого в слідах на клинку ножа (об`єкт №1), вилученого з квартири АДРЕСА_2 , а також в слідах на рукоятці ножа (об`єкт №3) встановлено наявність крові та виявлений білок людини. Статева належність крові не встановлена, через відсутність в цитологічних препаратах з цих об`єктів придатних для обліку формених елементів крові. При встановленні групової належності крові в об`єктах №№1,3 виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО. Отриманий результат дослідження не виключає походження крові, виявленої в слідах на клинку ножа (об`єкт №1) та рукоятці ножа ( об`єкт №3), від особи (осіб) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти А ізосерологічної системи АВО, у тому числі і від потерпілого ОСОБА_7 та (або) від підозрюваної ОСОБА_3 , оскільки антиген В., який виявлено при серологічному дослідженні крові в даних об`єктах, є основним групоспецифічним антигеном їх крові. (а.крим.пров.119-122); висновком експерта №888 від 25 червня 2019 року, відповідно до якого на ватній паличці зі змивом ( об`єкт №1) змиви вилучено 16 травня 2019 року з квартири АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові людини. Не виключена можливість походження вказаного сліду за рахунок крові ОСОБА_7 (а.крим.пров.123-125); висновком судово-психіатричного експерта 131 від 04 липня 2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_3 в період інкримінованого їй діяння виявляла і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної.

Іспитована в період інкримінованого їй діяння не в повній мірі усвідомлювала свої дії (бездіяльність) і керувала ними. В теперішній час іспитована також не здатна в повній мірі усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Іспитована в досліджуваній ситуації у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість та поведінку, не перебувала. У ОСОБА_3 немає ознак підвищеної навіюваності і підвищеної схильності до фантазування, тому вона могла правильно сприймати важливі для справи обставини і може давати про них правильні показання (а.крим.пров.132-136); протоколом проведення слідчого експерименту від 09 липня 2019 року за участі потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_3 , яким підтверджено, що саме обвинувачена 16 травня 2019 року на кухні в квартирі АДРЕСА_2 в ході виниклого конфлікту ножом спричинила потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження (а.крим.пров.137-140).

Дослідити інші докази суду не вдалося так як сторони обвинувачення та захисту відмовилися від допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та дана відмова була прийнята судом.
Розглядаючи показання потерпілого ОСОБА_7 , які останній надав в ході судового розгляду, про те, що він отримав тілесні ушкодження так як необережно наштрикнувся на ніж, який в руках тримала його мати ОСОБА_3 , а також дані зазначені в протоколі проведення слідчого експерименту від 09 липня 2019 року, де зазначено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 взяла до рук кухонний ніж та тримала його перед собою а ОСОБА_7 роблячи рухи вперед наштрикнувся на ніж та отримав тілесні ушкодження, суд враховує наступне. Згідно висновку експерта №159/27 від 12 липня 2019 року малоймовірне спричинення ОСОБА_7 16 травня 2019 року тяжких тілесних ушкоджень в результаті натикання потерпілого на ніж, коли підозрювана тримає його перед собою та таким чином як вона відображає свої дії під час проведення слідчого експерименту за її участю, так як напрямок ранового каналу зверху-вниз, справа-наліво, тобто спричинення тілесних ушкоджень потерпілому при обставинах які він зазначає в ході судового розгляду неможливе.

Обвинувачена ОСОБА_3 у судовому засіданні визнала себе винною в спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень в повному обсязі при обставинах зазначених в обвинувальному акті.

Враховуючи викладене суд критично відноситься до показів потерпілого ОСОБА_7 , який з обвинуваченою ОСОБА_3 перебуває в родинних відносинах є її сином, в частині механізму отримання останнім тілесних ушкоджень, та розцінює дані покази бажанням останнього допомогти матері уникнути покарання за вчинення тяжкого злочину.

Відтак, суд приходить до висновку, що злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України було вчинено обвинуваченою ОСОБА_3 умисно, на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, під час конфлікту з потерпілим.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України знайшла своє повне підтвердження під час безпосереднього судового розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом.

Таким чином оцінюючи докази добуті під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що скоєне обвинуваченою необхідно кваліфікувати в рамках пред`явленого їй обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої: розлучена, офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом шизофренія параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром, за місцем проживання характеризується задовільно. Обставини, які обтяжують покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння відносно особи, з якою винна перебуває у сімейних стосунках, та обставини, які пом`якшують покарання щире каяття.

Також суд приймає до уваги думку потерпілого, який в судовому засіданні просив призначити обвинуваченій більш м`яке покарання, за можливості не пов`язане з позбавленням волі.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Також суд враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При таких умовах суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому їй необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, але враховуючи конкретні обставини справи, а саме те що ОСОБА_3 характеризується за місцем проживання задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, а також те, що у потерпілого немає до обвинуваченої претензій морального та матеріального характеру, суд вважає за можливе при призначенні обвинуваченій покарання застосувати ст.75 КК України, та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №131 від 04 липня 2019 року ОСОБА_3 в період інкримінованого їй діяння виявляла і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. ОСОБА_3 в період інкримінованого їй діяння не в повній мірі усвідомлювала свої дії (бездіяльність) і керувала ними. У теперішній час іспитована також не здатна в повній мірі усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

З урахуванням психічного стану ОСОБА_3 рекомендується у разі її засудження одночасно застосувати до неї примусовий захід медичного характеру у вигляді примусового надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, відповідно до ч.2 ст.20 КК України. Таким чином, ОСОБА_3 визнається судом обмежено осудною особою.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 КК України кримінальній відповідальності підлягає особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Враховуючи викладене, суд визнає за необхідне поряд з призначенням ОСОБА_3 покарання застосувати до неї примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обрано.

Речові докази - ніж зі слідами бурого кольору; змиви речовини бурого кольору, вилучені з квартири АДРЕСА_2 16 травня 2019 року; зразки крові ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які знаходяться на зберіганні в Першотравенському ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371,373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У порядку ст.20 КК України застосувати стосовно ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно пунктів 1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обрано.

Речові докази - ніж зі слідами бурого кольору; змиви речовини бурого кольору, вилучені з квартири АДРЕСА_2 16 травня 2019 року; зразки крові ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , які знаходяться на зберіганні в Першотравенському ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій.

СУДДЯ ОСОБА_1