справа № 588/1098/20
провадження № 1-кп/588/118/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000148 від 28.05.2020 відносно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець Сумської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23.08.2016 Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 3 статті 185 КК України до 240 годин громадських робіт;

- 12.12.2016 Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 185 КК України до 4 місяців 17 днів арешту;

- 12.04.2017 Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 289 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 14.12.2017 Тростянецьким районним судом Сумської області за частиною 2 статті 289 КК України на підставі статті 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

28.05.2020 близько 20 год. 40 хв ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував належним йому на праві керування автомобілем ВАЗ 2106, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », по дорозі вулиці Луніна в м. Тростянець, коли його помітив екіпаж групи реагування патрульної поліції Тростянецького відділення поліції ОВП ГУ НП в Сумській області у складі поліцейського СРПП № 3 Тростянецького відділення поліції ОВП ГУ НП в Сумській області старшого сержанта поліції ОСОБА_8 та поліцейського СРПП №4 Тростянецького відділення поліції ОВП ГУ НП в Сумській області старшого сержанта поліції ОСОБА_9 , яким було відомо, що ОСОБА_4 рішенням суду позбавлено право керування транспортними засобами, що вказувало на те, що він порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху. Вказані працівники поліції перебували на службі у форменому одязі, рухались службовим автомобілем з відповідними пізнавальними знаками позаду автомобіля ОСОБА_4 . Керуючись нормами ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» працівники поліції прийняли рішення про зупинення транспортного засобу, проте ні на увімкнені проблискові маячки синього і червоного кольорів, ні на спеціальний звуковий сигнал, ОСОБА_4 в порушення вимог п. 2.4 та п.3.2 ПДР не реагував, при цьому пришвидшив рух. ОСОБА_4 зупинився лише заїхавши за перехрестям вулиці Разіна та провулку Разіна в м. Тростянець на лісову ґрунтову дорогу, де застряг через поганий стан дороги. В порушення вимог п. 2.1 ПДР України ОСОБА_4 не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб і не надав їх на вимогу працівників поліції. Оскільки ОСОБА_4 проявляв ознаки алкогольного сп`яніння, то працівники поліції запропонували йому пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікарні або відповідний тест на місці за допомогою алкотестеру, на що водій відмовився, у зв`язку з чим для оформлення адміністративних матеріалів знадобились поняті, яких на місце події доставив начальник СРПП № 4 Тростянецького відділення поліції ОВП ГУ НП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_7 , який перебував на службі у форменому одязі, приїхав службовим автомобілем з відповідними опізнавальними знаками. Згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», зазначені особи являються працівниками правоохоронного органу. Коли ОСОБА_7 , як працівник поліції, виконуючи свої службові обов`язки, запропонував ОСОБА_4 вийти з автомобіля для оформлення адміністративних матеріалів з приводу порушення ним правил дорожньої безпеки, ОСОБА_4 усвідомлюючи належність ОСОБА_7 до працівників правоохоронного органу, діючи з прямим умислом, висловлюючи погрози заподіяння шкоди здоров`ю, 28.05.2020 близько 21 год. 20 хв., кинувся до нього, розмахуючи руками, схопив за формений одяг, а коли інші присутні працівники поліції тримаючи ОСОБА_4 за руки, намагались відтягти його від ОСОБА_7 , ОСОБА_4 завдав останньому удару взутою ногою в область паху та декількох ударів взутою ногою в область правої голені.

Таким чином, відповідно до висновку експерта № 97 від 09.06.2020 своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: 1. по передній поверхні правої гомілки в середній третині садно лінійної форми, розміром 1,8х0,8 см, вкрите червоно-коричневою кіркою, розташованою вище рівня навколишньої шкіри. 2. Два синці невизначеної форми по внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині, розміром 4,5х3 см та 3х2,5 см., буро-багряного кольору. Діагноз: забій правого яєчка встановлений на основі суб`єктивних факторів, не підтверджуються об`єктивними відомостями і згідно пункту 4.6 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень при оцінці ступеню тяжкості не враховується.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфікуються за частиною 2 статті 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Під час судового розгляду між сторонами кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника - адвоката ОСОБА_6 була укладена угода про примирення від 03 грудня 2020 року. За змістом указаної угоди ОСОБА_4 визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Розглядаючи угоду про примирення, суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Суд зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, у вчиненні якого відповідно до угоди ОСОБА_4 визнав себе винним, ураховуючи положення ст. 12 КК України належить до нетяжких злочинів.
У судовому засіданні обвинувачений обставин пред`явленого обвинувачення не оспорив, у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого, підтримав угоду, повністю визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та пояснив, що повністю розуміє права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України, надані йому законом, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, погодився на призначення узгодженого покарання, просив затвердити угоду.
Потерпілий підтримав угоду при примирення, вказав, що претензій до ОСОБА_4 не має, завдану шкоду обвинувачений йому відшкодував, наслідки затвердження угоди йому зрозумілі.
Обвинуваченому ОСОБА_4 та потерпілому ОСОБА_7 судом роз`яснено, що у разі затвердження угоди обмежуються їх права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, зокрема, роз`яснено, що вирок обвинувачений може оскаржити лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.
Потерпілому також роз`яснено, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення є позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Шляхом опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом у судовому засіданні з`ясовано думку прокурора ОСОБА_5 , який вважав, що умови угоди про примирення відповідають законодавству, заперечення проти її затвердження відсутні.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 також просив суд затвердити угоду про примирення.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про примирення, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.
Дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого суд встановив, що останній раніше судимий, перебуває на профілактичному обліку лікаря-нарколога та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно.
Ураховуючи викладене, узгоджена сторонами угоди про примирення міра покарання у виді двох років обмеження волі відповідає закону про кримінальну відповідальність, особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Також, суд вважає, що враховуючи встановлені пом`якшуючі обставини, те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, попросив вибачення у потерпілого та примирився з ним, позицію потерпілого щодо покарання, а також відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину суд вважає, що є правові підстави для звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому, іспитовий строк тривалістю 1 рік. При цьому на період дії іспитового строку необхідно покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про примирення з призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої в угоді міри покарання.
Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строк якого закінчився 26.07.2020.

Ураховуючи відсутність відповідного клопотання прокурора, підстави обрання запобіжного заходу до обвинуваченого до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 03 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному 28.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 укладену між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення з підстав, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1