Провадження №1-кп/127/472/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 ,

законного представника особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_7 ,

представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі № 12 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 р. за № 0000099,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку шляхом утримання у відділенні з посиленим режимом нагляду Вінницької обласної психоневрологічної лікарні № 2. Клопотання мотивовано тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не відпали, зокрема, ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми, внаслідок якого ОСОБА_6 не може усвідомлювати значення свої дій на керувати ними. А тому, перебуваючи на волі останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав думку прокурора.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 щодо продовження її підзахисному строку дії запобіжного заходу не заперечувала.

Особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Законний представник особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_7 та її представник - адвокат ОСОБА_8 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Частиною першою статті 508 КПК регламентовано, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Зі змісту частини другої зазначеної статті вбачається, що дані запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

При цьому, частиною третьою статті 508 КПК визначено, що застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Норми чинного кримінально-процесуального законодавства, встановлюють вимоги щодо строку та порядку звернення до суду з відповідним клопотанням. Зокрема, положеннями статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Суд враховує, що стороною обвинувачення вимоги наведених правових норм щодо строку та порядку звернення до суду з відповідним клопотанням дотримано не було. Однак, сторона захисту не заперечувала проти вирішення питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення строку та порядку звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Строк дії запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_6 спливає 27.09.2020 р. А тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін кримінального провадження відповідну правову оцінку.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд клопотання по суті не розпочато, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Отже, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми, внаслідок якого ОСОБА_6 не може усвідомлювати значення свої дій на керувати ними. Суд також враховує, що на даний час судовий розгляд клопотання по суті не завершено, зокрема, не допитані усі свідки у кримінальному провадженні. Тому з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на зазначених осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення останнього до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до відділення з посиленим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 (село Березина, Вінницького району, Вінницької області) на 60 днів.
Керуючись статтями 371, 508 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до відділення з посиленим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 (село Березина, Вінницького району, Вінницької області), продовжити на 60 днів, тобто з 24 вересня 2020 року до 23:59 год. 22 листопада 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: