Провадження 11-кп/824/3262/2020 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року у підготовчому судовому засіданні обрано обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 жовтня 2020 року включно.
Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, а також існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу на стадії досудового розслідування та на даний час не припинили свого існування. Будь-яких підстав, які б могли свідчити про можливість обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, за відсутності стримуючих факторів для обвинуваченого, які б запобігли ризикам, передбачених ст.177 КПК України, судом встановлено не було.
В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що судом першої інстанції було формально зазначено про існування ризиків, без їх конкретизації з посиланням та аналізом доказів, які підтверджували їх існування. Захисник звернув увагу на те, що прокурор до заявленого клопотання не надав письмові докази та не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України. Просив змінити ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
захисника, який підтвердив доводи поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;
вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Як вбачається із апеляційної скарги та пояснень у ході апеляційного розгляду, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема домашнього арешту. Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була винесена 06 серпня 2020 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 03 жовтня 2020 року включно. Між тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 був продовжений до 04.11.2020 року. Тобто із 07.09.2020 року підставою перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою є саме ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від цього числа. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст. 194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У звязку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КУпАП, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не є безпідставною, у ній зроблено посилання на факт істотного порушення кримінального процесуального закону, допущеного судом першої інстанції під час вирішення питання про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які свідчать про порушення процесуальних прав обвинуваченого, у тому числі і права на захист та за умови дії оскаржуваної ухвали, могли бути підставою для скасування цієї ухвали. Такими порушеннями захисником не безпідставно зазначені: обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності письмового клопотання прокурора, невручення обвинуваченому копії клопотання, відсутність обґрунтування наявності ризиків, зокрема на невмотивованість усієї ухвали в цілому. Проте, та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника ОСОБА_7 в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції фактично створені штучні умови для неможливості перегляду апеляційним судом по суті ухали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року, оскільки питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою було вирішено на стадії оскарження попередньої ухвали цього ж суду майже за місяць до закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою, визначеного цією ухвалою. Такими діями, судом першої інстанції фактично створені умови для неможливості реалізації стороною захисту свого права на оскарження судового рішення. Проте, як зазначено вище, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року втратила свою чинність, а тому наведені вище порушення кримінального процесуального закону, у тому числі і ті, які указують на порушення права ОСОБА_8 на захист не можуть бути підставою для її скасування.
Колегія суддів також констатує те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У звязку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.
Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.
Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у звязку із неможливістю скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку із чим, колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 жовтня 2020 року включно залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4