Справа № 344/1380/21
Провадження № 1-кс/344/554/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Івано-Франківської прокуратури ОСОБА_3 про проведення огляду кримінального провадження № 0000084 від 23.01.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Прокурор звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на квартиру, що за адресою в АДРЕСА_1 , в частині щодо користування та розпорядження, яка згідно реєстру речових прав належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРИТЕТ ІНВЕСТ ГРУП», .

В обґрунтування клопотання вказує на те, що сектором дізнання Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 23.01.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. 22.01.2021 року до чергової частини Івано-Франківського ВП ГУНП надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 22.01.2021 року, невідома особа, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , користуючись тим, що за її діями ніхто не спостерігає проникла до приміщення квартири АДРЕСА_3 , чим порушила право на недоторканість житла.

Так 11.08.2008 році між ОСОБА_5 , жителькою АДРЕСА_4 «Продавець» та ОСОБА_6 , жителем АДРЕСА_5 «Покупець» було укладено договір купівлі продажу квартири серії ВКР № 263595. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_6 зобов`язується сплатити 238 950 гривень ОСОБА_5 у день підписання договору купівлі-продажу квартири.

У ході проведення допиту потерпілого, ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_1 , повідомив, що у 2008 році його батьком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , булла придбана квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 6357791 від 11.08.2008, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_7 . Вищезазначена квартира була придбана у кредит, який оформлений на батька потерпілого, ОСОБА_6 , у банку «НАДРА БАНК». ОСОБА_4 також зазначив, що кредит він сплачував згідно визначеного графіку платежів, однак у 2018 році вищезазначе нафінансова установа збанкротувала, після чого його батьком, ОСОБА_6 , було подано клопотання про визнання кредитного договору недійсним. ОСОБА_4 також зазначив, що 22.01.2021 по місцю проживання потерпілого навідались невідомі особи, які повідомили, що являються власниками квартири АДРЕСА_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.01.2021 невідома особа, скориставшись відсутністю по місцю проживання ОСОБА_4 та його дружини, ОСОБА_8 , змінивши замки вхідних дверей квартири АДРЕСА_6 , проникли до вищевказаного житлового приміщення.

25.01.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважив довіреністю серії НМР № 779651 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , представляти його майнові і немайнові інтереси в усіх установах та організаціях від імені ОСОБА_6 .

Вказана квартира на даний час є приватною власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРИТЕТ ІНВЕСТ ГРУП», .

27.01.2021 така квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.01.2021 за №0000084.

Також зазначено, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно може призвести до його можливого приховування, пошкодження, зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню

Метою накладення арешту на квартиру,що за адресою АДРЕСА_1 є збереження речових доказів.

Підставою накладення арешту на вказане майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Разом з тим, прокурор просив проводити розгляд клопотання у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів, викладених у такому. Просив накласти арешт на зазначену квартиру з метою збереження речового доказу, а також запобігти можливості її відчуження.

Володільці (власники) майна в судове засідання не викликались зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доводи прокурора, а також дослідивши матеріали клопотання, приходжу наступного висновку.

Встановлено, що 23.01.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000084 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Сектором дізнання Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000084 від 23.01.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. 22.01.2021 року до чергової частини Івано-Франківського ВП ГУНП надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 22.01.2021 року, невідома особа, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , користуючись тим, що за її діями ніхто не спостерігає проникла до приміщення квартири АДРЕСА_3 , чим порушила право на недоторканість житла.

Так, згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за № 241885418 від 26.01.2021 квартира АДРЕСА_6 належить з 15.01.2021 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРИТЕТ ІНВЕСТ ГРУП», , на підставі відступлення прав вимоги від 20.11.2020 за № 1-20/11; наявний номер запису про іпотеку від 11.08.2008, іпотекодавець : ОСОБА_6 , іпотекодержатель : Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРИТЕТ ІНВЕСТ ГРУП», .

Так, згідно з договором купівлі-продажу від 11.08.2008 ОСОБА_6 придбав таку квартиру у ОСОБА_5 .

Поміж тим, нерухоме майно, яке є предметом розгляду даного клопотання про арешт, речовим доказом визнано постановою дізнавача від 27.01.2021.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, за даних обставин не може достеменно пересвідчитися в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що теперішній власник майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРИТЕТ ІНВЕСТ ГРУП», , має відношення до кримінального правопорушення, що розслідується, і вчиняє дії на його відчуження.

Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом.

Враховуючи те, що прокурором не обґрунтовано, те що квартира АДРЕСА_6 відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України для кримінального провадження, за ознаками кримінального передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а також можливість використання зазначеного майна як доказу у даному кримінальному провадженні, тому слідчий суддя вважає, що прокурором у клопотанні не доведено, як необхідність застосування арешту майна, так і наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 64-2, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:
У клопотанні прокурора Івано-Франківської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000084 від 23.01.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду потягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1