Справа № 351/1295/19
Провадження № 1-кп/346/186/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

законного представника ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с, Белелуя Снятинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, працює в ТОВ "Райтер Старс Груп", не одруженого, на утриманні нікого немає, депутатом не являється, не судимого за ч.2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 04 травня 2019 року приблизно о 16 годині 50 хвилин керуючи автомобілем Peugeot 206, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в колоні транспортних засобів зі швидкістю приблизно 5-10 км/год. ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига», що по вул. Шевченка у м. Снятин Івано-Франківської області у напрямку м. Чернівці та наближався до нерегульованого пішохідного переходу про який заздалегідь був інформований дорожнім знаком 5.35.1 Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід».

У цей час по нерегульованому пішохідному переході, який позначений дорожнім знаком 5.35.1 Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», зліва направо по напрямку руху автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , проїзну частину дороги переходив пішохід потерпілий ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_7 маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода потерпілого ОСОБА_9 , який мав перевагу під час переходу проїзної частини позначеним нерегульованим пішохідним переходом, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 .

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 2.3. відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожньою руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 4.12 - а) відповідно до якого пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п.12.1 в якому вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.3 в якому зазначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учанисків руху об`їзду перешкоди;

п. 18.1 згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_7 Правил дорожнього руху мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток правої гомілки, забійної рани правої гомілки, що відповідно до висновку від 26.05.2019р. відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 04 травня 2019 року біля 16 год. 50 хв., керуючи автомобілем Peugeot 206, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в колоні транспортних засобів зі швидкістю приблизно 5-10 км/год. ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига» по вул. Шевченка у м. Снятин Івано-Франківської області у напрямку м. Чернівці та наближався до нерегульованого пішохідного переходу про який заздалегідь був інформований дорожнім знаком «Пішохідний перехід». У цей час по нерегульованому пішохідному переході, зліва направо по напрямку руху його автомобіля, проїзну частину дороги переходив пішохід ОСОБА_9 . Однак із-за роз їзду із великогабаритним автомобілем проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 . Щиро розкаюється, просить суворо не карати. Зазначив, що добровільно надавав матеріальну допомогу потерпілому як на місці ДТП так і під час перебування потерпілого в медичному закладі, що спілкується із потерпілим і в даний час.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, оскільки знаходиться в Снятинському психоневрологічному інтернаті із 02.11.1998 року з діагнозом: олігофренія, розумова відсталість, загальний недорозвиток мови. Рішенням Снятинського районного суду від 02.03.2006 року потерпілий ОСОБА_9 визнаний недієздатним. Законний представник потерпілого в особі ОСОБА_4 , в судовому засіданні просив обвинуваченого суворо не карати. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При встановлених обставинах, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65, 66, 67 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений не судимий, характеризується позитивно за місцем проживання, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, добровільно відшкодував потерпілому спричинену злочином шкоду, що законний представник потерпілого просить суворо не карати обвинуваченого та немає жодних претензій до останнього.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом визнаються зізнання та щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Також, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд зазначає, що відповідно до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як вбачається з досудової доповіді Коломийського міськрайонного відділу філії Державної Установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про обвинуваченого у кримінальному провадженні з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, Коломийський міськрайонний відділ з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

Відповідно до частини першої ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням положень ч.2 ст. 50, ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчинення нових злочинів, з урахуванням вищенаведених обставин, які враховуються при призначенні покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, тому, застосувавши ст. 75 КК України, його слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням поклавши обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, що буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Враховуючи відсутність даних щодо порушень обвинуваченим вимог ПДР України до вчинення даної ДТП, суд вважає недоцільним застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, а тому суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення у виді арешту, застосованого ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 08.05.2019 р. та залишеного в силі ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2019р. щодо застосованого арешту на транспортний засіб Peugeot 206, реєстраційний номер Республіка Німеччина НОМЕР_1 у виді заборони відчуження та розпорядження до закінчення кримінального провадження і вирішення справи по суті.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 374 КПК України,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком - 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави 2 198 грн. 14 коп. витрат за проведення судових експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 08.05.2019 р. та залишений в силі ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2019р. щодо заборони відчуження та розпорядження транспортним засобом Peugeot 206, реєстраційний номер Республіка Німеччина НОМЕР_1 .

Речові докази: автомобіль марки Peugeot 206, реєстраційний номер Республіка Німеччина НОМЕР_1 залишити володільцю ОСОБА_6 ; уламки скла коричневого кольору залишити при матеріалах справи.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя ОСОБА_1