СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/4994/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 погоджено прокурором у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 про накладення арешту по кримінальному провадженні № 0001732 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2020 до провадження слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на вилучене майно, за результатами проведеного обшуку 01.10.2020 на: 19 системних блоків, 20 моніторів, 19 клавіатур та 19 мишей до ПК, за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні, що перебуває в оренді ТОВ «Екстра Лінк» на час проведення досудового розслідування.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2020 близько 01 год. 00 хв. на спец лінію «102» надійшло повідомлення про те, що всупереч чинному законодавству надаються послуги з грального бізнесу на комп`ютерних терміналах, вказана приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 01.10.2020 в ході проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та в подальшому вилучено 19 системних блоків, 20 моніторів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Слідчий, будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився і не повідомив причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Дослідивши викладені у клопотанні доводи, надані матеріали, враховуючи протокол обшуку від 01.10.2020, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим у клопотанні не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, та те, що вказане майно було знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідно до критеріїв, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак не вбачає правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 погоджено прокурором у кримінальному провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_4 про накладення арешту по кримінальному провадженні № 0001732 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду міста Києва ОСОБА_1