У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/7822/19

№ 1-кп/183/895/20

26 листопада 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001134 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 року народження та 2012 року народження, не працюючого, такого, що не має судимості, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2013 року народження та 2017 року народження, не працюючого, судимого останній раз: 21.04.2015 року Володимирецьким районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 8500 гривень, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :
В судовому засіданні судом поставлено на розгляд питання доцільності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_6 просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, оскільки ризик, який враховувався при обранні запобіжного заходу обвинуваченому продовжує існувати, про що подав відповідне клопотання.

Захисник ОСОБА_7 просив змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, вважає клопотання прокурора необґрунтованим.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожен окремо, підтримали думку захисника ОСОБА_7 .

Вислухавши думку всіх учасників провадження, суд прийшов до таких висновків.

Так, при вирішенні питання доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд при вирішенні вказаного питання враховує, що вказаний у клопотанні прокурора ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дійсно продовжує існувати. Про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, які в силу статті 12 КК України, є тяжкими, за вчинення яких, у разі визнання його винуватим, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років. Відтак, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У відповідності з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Все, наведене раніше, на думку суду, неодмінно свідчить про наявність підстав для продовження застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Аналізуючи доводи, наведені в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою та позицію захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини з питання застосування запобіжних заходів.

Так, в своєму рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року ЄСПЛ зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції, після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Крім того, Суд часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з тим, що, навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, якщо взагалі роблять це, тоді як згідно з пунктом 3 статті 5 після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (рішення у справі «Свершов проти України» (Svershov v. Ukraine), № 35231/02, пп. 63-65, від 27 листопада 2008 року). Суд не може рекомендувати, які конкретні заходи слід вжити у зв`язку з цим, але зазначає, що національні органи влади повинні розв`язати цю проблему, щоб не допустити подальшого надходження аналогічних скарг за цим пунктом статті.

Дотримуючись цього твердження Європейського суду з прав людини, суд аналізує національне законодавство з питання застосування запобіжних заходів.

Так, ч. 3 ст. 176 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Вказана норма передбачає те, що саме слідчий та прокурор повинні доводити обставини, які б вказували про необхідність, перш за все, застосування будь-якого запобіжного заходу, по-друге, саме ці процесуально визначені особи повинні доводити те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризику або ризикам.

Як вбачається з клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прокурор обґрунтовує його лише загальними фразами, у всіх своїх попередніх клопотанням зазначає одній й ті ж підстави, що вказує на формальний підхід прокурора до доведення необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

В частині 1 ст. 183 КПК України зазначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного раніше. Тому суд вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою буде безпідставним та невиправданим, крім того, відповідно до відомостей, які містяться в обвинувальному акті обвинувачений ОСОБА_5 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2013 року народження та 2017 року народження, має місце проживання, а тому відносно нього можливо застосувати інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, який зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, , тому з урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків.

Крім того, у зв`язку з застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на останнього повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в тому числі, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 відмовити.

Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання: АДРЕСА_3 , до 15 січня 2021 року включно, з покладенням на нього обов`язків:

- цілодобово не залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду;

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_5 негайно доставити до місця проживання АДРЕСА_3 , та звільнити з-під варти.

Суддя ОСОБА_1