1-кс/308/4690/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого, відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2020 за №0000468, про застосування щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , депутата Закарпатської обласної ради 7-го скликання, заступника голови Закарпатської обласної ради, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із клопотанням, погоджене прокурором у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2020 за №0000468, про обрання підозрюваному ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України, заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_9 , обіймаючи посаду начальника Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, за попередньою змовою з заступником голови Закарпатської обласної ради ОСОБА_6 , тобто до вчинення злочину домовившись про спільне його вчинення, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, із погрозою застосування насильства над потерпілим, пред`явили незаконну вимогу ОСОБА_10 про передачу їм грошових коштів в розмірі 560 000 гривень, за наступних обставин: ОСОБА_9 , з метою отримання грошових коштів для себе та ОСОБА_6 , з метою виконання злочинного наміру останнього, в період з жовтня місяця 2020 по 03.11.2020 неодноразово телефонував на мобільний телефон ОСОБА_10 , який являється фізичною особою підприємцем та здійснює свою господарську діяльність пов`язану з виконанням ремонтно будівельних робіт, зокрема здійснює підрядні роботи по об`єкту «Реконструкція будівлі клубу під соціально-культурний центр (клуб, бібліотека ФАП) в с. Мокра Перечинського району. Коригування», згідно договору підряду укладеного з Порошківською сільською радою Перечинського району в Закарпатській області, а також під час особистих зустрічей з останнім, висловлював погрози про те, що зможе особисто, з використанням свого службового становища та корупційних зв`язків з посадовими особами відповідних державних органів, перешкоджати законній господарській діяльності, а також погрожував фізичним насильством в разі відмови від виконання незаконної вимоги, при цьому вимагав у ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 560 000 гривень для ОСОБА_6 , за те, що останній сприяв виділенню коштів для реконструкції вказаного об`єкта. На це ОСОБА_10 погодився, оскільки усвідомлював, що інакше здійснювати підприємницьку діяльність він не зможе.
У клопотанні вказано, що 03.11.2020 о 10.30 год. в приміщенні кафе, яке розташоване по вул. Гойди в м. Ужгороді, під час чергової зустрічі ОСОБА_10 з ОСОБА_9 , останній в черговий раз висунув протиправну вимогу щодо передачі грошових коштів для ОСОБА_6 , після чого разом з ОСОБА_10 вирушив до приміщення будівлі «Комінвестбанк» по вул. Гойди в м. Ужгороді, де між ними та ОСОБА_6 відбулася зустріч, в ході якої останній будучи обізнаним про те, що ОСОБА_10 готовий надати грошові кошти в розмірі 560 000 грн., повідомив останньому про те, щоб він передав вказані кошти ОСОБА_9 .
Як вказує слідчий, після цього, ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно з корисливих мотивів та з метою свого та ОСОБА_6 протиправного (незаконного) збагачення, усвідомлюючи протиправний характер та караність своїх дій, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, отримав від ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 560 000 грн., в якості частини обумовленої раніше суми грошових коштів, за не перешкоджання законній господарській діяльності, з яких грошові кошти в розмірі 20000 гривень призначалися для ОСОБА_9 ..
Таким чином, як вказує слідчий, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 у період часу з жовтня 2020 року по 03.11.2020 вимагав від ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 560 000 гривень за не перешкоджання його законній господарській діяльності, та одержав від останнього 560000 (п`ятсот шістдесят тисяч) гривень, і таким чином він виконав всі дії, які вважав необхідними для вчинення своєї цілі, однак не зміг завершити свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками поліції.
Слідчий зазначає, що своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.189 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є замах на вимагання, тобто закінчений замах на вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди у великому розмірі.
У клопотанні вказано, що 03.11.2020 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Окрім того слідчий вказує, що 04.11.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України.
Слідчий зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині підтверджується заявою ОСОБА_10 вчинення вказаного злочину,допитом свідка ОСОБА_10 , протоколомобшуку автомобіля марки «VolkswagenCaddy» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого вилученого предмет неправомірної вигоди, протоколом про ідентифікацію та вручення грошових коштів, протоколом за результатами проведення аудіо, відеоконтролю особи, протоколом затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України, іншими матеріалами кримінального провадження.
Як зазначено у клопотанні, вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Як зазначає слдічий, повідомлення про підозру ОСОБА_6 повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series А, N 182).
У клопотанні вказано, що на думку сторонни обвинувачення докази, якізібрані на даному початковому етапіслідства в достатній для обранна запобіжного заходу мірі обґрунтовують підозру ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій.
При цьому слідчий зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який належить до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з конфіскацією майна.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою.
У клопотанні слідчий зазначає, що існує ризик того що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч. 1ст. 177 КПК України). Вказане обґрунтовує тим, що злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , а самеч. 2 ст. 15, ч.3 ст.189 КК України є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з конфіскацією майна, що вжесаме по собіможе бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Разом із тим слідчий вказує і на те, що підозрюваний ОСОБА_6 володіє чималим майном, що в свою чергу дає йому беззаперечну можливість переховуватися від слідства та й взагалі покинути територію України з метою уникнення від кримінальної відповідальносіт за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Більше того ОСОБА_6 маючи значний матеріальний ресурс і беручи до уваги те, що м. Ужгород, є по суті прикордонним містом то даний ризик є безумовно можливим з точки зору строни обвинувачення.
Слідчий вказує, і на те що підозрюваний може сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Так, слідчий обгрунтувує вказане тим, що на даний час проводяться ряд слідчих дій щодо встановлення місцеперебування документів утворених в процесі виділення бюджетних коштів по об`єкту «Реконструкція будівлі клубу під соціально-культурний центр (клуб, бібліотека ФАП) в АДРЕСА_2 », роботи по якому стали підставою для вимагання грошових коштів від ОСОБА_11 , документів які, стали правовою підставою для укладення договору з ФОП ОСОБА_11 на виконання робіт по вказаному обєкту, дозвільних документів по виконанню робіт, документів що стосуються проведення перевірок ФОП ОСОБА_11 державними контролюючими органами, які повинні були бути проведенні у випадку відмови ОСОБА_11 від виконання незаконної вимоги щодо передачі коштів підозрюваним. Вказані документи мають істотне значення для досудового розслідування. Разом із тим, слідчий зазначає, що ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може створити неправдиві, фіктивні документи для легалізації свої незаконних дій. Перебуваючи на волі ОСОБА_6 зможе знищити або спотворити вказані документи.
Слідчий вказує також на існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків,експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні. Так, ОСОБА_6 , зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань, а також незаконно впливати на іншого підозрюваного ОСОБА_9 .
А також у клопотанні вказано, що підозрюваний ОСОБА_6 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на інших на даний час не встановленихосіб, з якими ОСОБА_6 можливо діяв у змові, в тому числі із службовими особами Закарпатської обласної ради та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до його вчинення, однак на даний час не допитані. Крім цього, може підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання у кримінальному провадженні.
Таким чином слідчий вказує, що з метою запобігання вчинити підозрюваним ОСОБА_6 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.
Крім цього, на думку слідчого, лише за допомогою застосування до ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.
У клопотанні вказано, що у кримінальномупровадженні на даний час ще не встановленівсі та не допитані як свідки працівники Закарпатської обласної ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області та інші особи щодо обставин, що мають доказове значення у данному провадженні, а також вирішується питання щодопризначення та проведення судових експертиз, а тому сторона обвинувачення не виключаєможливості, що ОСОБА_6 безпосередньо чи за посередництва інших осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на вказаних осіб, а також на іншого підозрюваного у даному кримінальному проввадженні, вчиняти такі спроби стосовно заявника ОСОБА_10 та інших учасників кримінального провадження.
Таким чином, як вказано уклопотанні, з урахуванням характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обставин вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушені, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. На думку слідчого, даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду.
У клопотанні слідчий також зазначає, що разом з цим, при виконанні судом вимог ч. 4 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 182 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_6 працює на посаді заступника голови Закарпатської обласної ради, який поширює свої повноваження на територію всієї Закарпатської області, тобто займає відповідальне становище, і в силу виконання своїх службових обов`язків підозрюваний має широке коло знайомих, у тому числі і серед службових осіб правоохоронних органів, та обізнаний із особливостями роботи правоохоронної системи. При цьому ОСОБА_6 має достатній матеріальний достаток для залишення меж України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто враховуючи виключність випадку - є необхідним вийти за межі граничного розміру застави, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, та визначити останньому заставу у розмірі 3000000 (три мільони) грн.
У клопотанні слідчий зазначає про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, а тому керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: задоволити дане клопотання та застосувати щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , депутата Закарпатської обласної ради 7-го скликання, заступника голови Закарпатської обласної ради, запобіжний захід у вигляді тримання під вартоютерміном на 60 діб із можливістю внесення застави з метою забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього обов`язків та належної процесуальної поведінки у розмірі 3 000000 (три мільони) гривень. А також, у випадку внесення останнім визначеної судом застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 передбачені КПК України обов`язки.
В судовому засіданні прокурори та слідчий клопотання підтримали, та просили задоволити із підстав що наведені у ньому. Заперчили стовно поданих писмьвоих пояснень та скарги сторони захисту.
Захисники підозрюваного у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні вказаного клопотання. А також просили обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Подали письмові заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу. Зокрема захисник вказує, що зазначених у клопотанні ризиків не існує, а якщо вони і існують то їм може запобігти більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Захисник вважає, що клопотання не містить належних доказів існування ризиків які є підставою для обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Щодо розміру застави, то адвокат вважає, що запропонований слідчим розмір застави є неправомірно великим для ОСОБА_6 та така сума є занадто обтяжлива для підозрюваного. Адвокат при цьому зауважив, що у ОСОБА_6 на утримаггі є дитина ОСОБА_12 , який потребує практично по життєво уколів інсуліну.
Від захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 надійшла скарга на незаконне затримання, в якій адвокат зазначив, що вважає затримання ОСОБА_6 незаконним. Зокрема вказує на те, що очевидці, в тому числі і потерпілий, безпосередньо після вчинення злочину на ОСОБА_6 не вказували як на особу яка вчинила злочин; жодні очевидні ознаки на тілі, одязі чи місці події, не вказують, що саме ОСОБА_6 щойно вчинив злочин, а тому вважає, що у слідчого жодних підстав, передбачених ч, 1 ст. 208 КПК України, для затримання ОСОБА_6 не існувало. Також стверджує, що фактично ОСОБА_6 , було затримано на Словянській набережній в м. Ужгород о 13 год. 10 хв., що підтверджується фотоі-, відеозйомкою яка здійснювалася правоохоронцями. У протоколі про затримання вказано особу затриманого « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » а тому вважає, що фактично було затримано іншу особу, особі яка була затримана не було роз`яснено у вчиненні якого злочину він підозрюється.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку своїх захисників, просив відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслдіуванян кримінального провадженн, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2020 за №0000468.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2020 відомості внесені за №0000468 за попередньою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 03.11.2020 року відомості внесені за №0000290 за попередньою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України.
Постановою від 04.11.2020 року прокурора вказані кримінальні провадження були обєднанні в одне яке зареєстроване за №0000468.
Окрім того матеріалами клопотання встановлено, що згідно протоколу затримання особи від 03.11.2020 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, затримано особу о 15 год. 10 хв..
04.11.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині підтверджується заявою ОСОБА_10 про вчинення вказаного злочину, допитом ОСОБА_10 від 04.11.2020 року під час якого безпосередньо вказує про причетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення на ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , вказуючи про неодноразові погрози та вимагання коштів, зазначаючи що такі погрози сприймались ним як реальні, протоколом обшуку автомобіля марки «VolkswagenCaddy» д.н.з. НОМЕР_1 в ході якого було вилучено грошові кошти отримані ОСОБА_9 , протоколом про ідентифікацію та вручення грошових коштів, протоколом за результатами проведення аудіо, відеоконтролю особи, іншими матеріалами кримінального провадження.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».
Слідчий суддя враховує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, окрім пояснень самого ОСОБА_10 , свідчать також протоколи про результати аудіо-, відео,-контролю особи, зокрема аудіо розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також з аудіо розмови ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та ОСОБА_6 під час вказаних розмов неодноразово висловлюється вимоги про передачу грошових коштів у загальному розмірі 840 000 грн., та оглошується про погрози як застосування фізичної сили так і створення перешкод у здійсненні підприємницької діяльності ОСОБА_10 .
Окрім того, матеріали клопотання містять копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 . Зі змісту пояснень останнього встановлено, що йому телефонували ОСОБА_9 та ОСОБА_6 та вимагати у нього грошові кошти, при цьому погрожуючи йому фізичною розправою та перешкоджанням законній підприємницькій діяльності у випадку його відмови у наданні коштів.
ОСОБА_10 , пояснив, що погрози вказаних осіб він вважав реальними, та хвилювався за своє життя та здоровя. А також здоровя своїх близьких. Разом із тим, не мав наміру порушувати закон та виконувати їх незаконні вимоги, 20.10.2020 звернувся з відповідною заявою у правоохоронні органи (УСБУ в Закарпатській області). До матеріалів клопотання додано копію заяви потерпілого із якою він звернувся до УСБУ в Закарпатській області. Слід зазначити, що ОСОБА_10 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України та ст.ст. 384, 385 КК України відповідно.
Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про можливу причетність підозрюваного до вищевказаного кримінального правопорушення.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 189 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаної статті карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років із конфіскацією майна.
Слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 189 КК України лише 04.11.2020, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 189 КК України, останній перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду .
Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.
Разом із тим слідчий суддя вважає доведеними навність ризику щодо можливості підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Слідчий суддя зокрема враховує, категорію зазначеного правопорушення, у зв`язку з чим досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих (розшукових) дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних речей та документів, які мають доказове значення для даного провадження, що у сукупності вказує на наявність реальних ризиків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на заявника, свідків, іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується також тим, що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою неможливо буде запобігти контактам підозрюваного з іншим підозрюваним, свідками у данному кримінальному повадженні.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Слідчий суддя вважає, доведеним те, що існує реальна загроза того, що підозрюваний перебуваючи на волі може впливати на потерпілого. Крім того, підозрюваний знайомий з потерпілим у данному кримінальному, а тому існує ризик впливу на ОСОБА_10 з метою зміни його показів на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.
Окрім того слідчий суддя вважає за необхідне, вказати і на те, що враховуючи довгий час протягом якого підозрюваний займав посаду заступник голови Закарпатської обласної ради, посада наділяла та наділяє його певними організаційно-розпорядчими і адміністративними функціями, в тому числі по відношенню до інших працівників Закарпатської обласної ради, а враховуючи тривалий час роботи в цій установі, ризик впливу на свідків обумовлюється також можливим авторитетом підозрюваного для інших осіб. Отримані під час спільної праці дружні, приятельські стосунки, або відносини, які випливають із почуття поваги та авторитету, мають зазвичай тривалий характер і формують сталі соціальні зв`язки.
Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується також тим , що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою неможливо буде запобігти контактам підозрюваного з іншим підозрюваним у данному кримінальному повадженні.
Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_6 , депутат Закарпатської обласної ради 7-го скликання, заступник голови Закарпатської обласної ради, раніше не судимий, одружений, має на утримуванні малолітню дитину, дружина вагітна на даний час, ОСОБА_6 має діагноз діабет 2 ст., потребує введення інсуліну.
Варто звернути увагу, що незадовільний стан здоров`я має суттєве значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу. Натомість зазначена обставина сама по собі не є перешкодою для тримання особи під вартою, а має враховуватись з іншими обставинами в їх взаємозв`язку. Доказів, які б вказували про неможливість перебування в умовах тримання під вартою в ДУ «Закарпатській УВП №9» ОСОБА_6 в доданих захисником до клопотання додатках відсутні. Будь-яких підтверджень того, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою, слідчому судді не надано.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність підстав для обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слдічий суддя вважає такі не обґрунтованими.
Так, стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав вважати підозру обгрунтованою, не є підставою відмови в обранні до ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості підозри наданими слідчому судді доказами.
Що стосується доводів захисника про міцні соціальні зв`язки підозрюваного із родиною, та його позитивну характеристику, то вказані самі по собі ці факти не можуть свідчити про міцні соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки соціальний зв`язок - соціальна дія, що виражає залежність і сумісність людей або груп. Це сукупність особливих залежностей одних соціальних суб`єктів від інших, їх взаємні відносини, які об`єднують людей у відповідні соціальні спільності і свідчать про їх колективне існування. Це поняття, що означає будь-які соціокультурні обов`язки індивідів або груп індивідів відносно один одного.
Слідчий суддя вважає, що наведені стороною захисту доводи не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання повністю чи частково.
Посилання адвоката на штучність кваліфікації події за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 189 КК України, не знайшли свого підтвердження. Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є замах на вимагання, тобто закінчений замах на вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди у великому розмірі.
Разом із тим із матеріалів клопотання встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 , звернувся до УСБУ в Закарпатській області із заявою, вказувава, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , вимагали від нього грошові кошти за не перешкоджання законній господарській діяльності. Слід звернути увагу і на те, що підозрюваний ОСОБА_9 , був затриманий саме в момент передачі йому коштів від потерілого ОСОБА_10 , в належному ОСОБА_9 автомобілі.
Крім того, на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваній особі.
Слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного. В зв`язку з чим клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді домашнього арешту, або іншого не пов`язаного з обмеженням волі, задоволенню не підлягає.
Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 189 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно останнього у виді тримання під вартою.
Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_6 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Щодо доводів сторони захисту про незаконне затримання ОСОБА_6 , то слідчий суддя вважає за необхідне вказати наступне.
Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.
Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Згідно п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України .
Згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Частина 5 ст.208 передбачає, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
До матеріалів клопотання додано копію протоколу про затримання ОСОБА_6 , при дослідженні якого встановлено, що місцем затримання підозрюваного вказано АДРЕСА_3 , фактичний час затримання: 03.11.2020 року о 15 год.10 хв.
На наступний день, 04.11.2020 року, о 12 годині 26 хвилин, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України, що підтверджується копію повідомлення про підозру та стороною захисту це не спростовується.
Відповідно до вимог ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.
Заслухавши присутнього у судовому засіданні підозрюваного ОСОБА_12 , який зазначив що його фактично було затримано приблизно після обіду о 13 годині дня працівниками УСБУ, після чого він прибув у супроводі з ними до слідчого відділу органів національної поліції, дослідивши долучені до клопотання копію протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.11.2020 відповідно до якого фактичний час затримання підозрюваного, вказаний як 15 година 10 хвилин, а також копії публікацій в засобах масової інформації згідно з якими зафіксовано ОСОБА_12 у супроводі співробітників УСБУ, присутнім під час знаходження в автомобілі починаючи з 13 години 16 хвилин, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність об`єктивно існуючих сумнівів у достовірності часу затримання підозрюваного ОСОБА_12 , вказаного у протоколі про затримання особи, оскільки фактично, його свободу було обмежено весь час, починаючи принаймні з 13 години 16 хвилин і до доставки його до слідчого судді.
За таких обставин, слідчий суддя критично ставиться до відомостей щодо часу фактичного затримання підозрюваного ОСОБА_12 , зазначеного у протоколі затримання особи від 03.11.2020 та вважає що ОСОБА_12 було позбавлено свободи не пізніше ніж о 13 годині 16 хвилин 03.11.2020 року.
Разом з тим, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03.11.2020 року складений відповідно до вимог КПК України, містить обов`язкові реквізити, посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України. Даний протокол складено у присутності понятих. Під час затримання ОСОБА_12 роз`яснювались підстави затримання, роз`яснено у вчиненні якого злочину він підозрюється, його права і обов`язки, про що мається відповідна відмітка у графі протоколу. Забезпечено право підозрюваного на захист, оскільки затримання і складання протоколу відбувалося у присутності захисників. Зауваження щодо складеного протоколу аналогічні доводам, викладених в скарзі захисника про незаконність затримання.
Як вбачається зі змісту матеріалів кримінального провадження, наданих прокурором в судовому засіданні, органу досудового розслідування у день затримання ОСОБА_6 , стало відомо про причетність останнього до вчинення злочину.
Істотних порушень прав та свобод людини при складанні такого протоколу на час розгляду заяви слідчим суддею не встановлено. Граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді не сплив, відсутні зволікання у доставлені особи до суду.
Таким чином, 03.11.2020 року ОСОБА_6 було затримано в порядку п.2 ч.1 ст. 208 КПК України, що підтверджується відповідним протоколом, складеним уповноваженою на те особою, з підстав, визначених процесуальним законом, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 був незаконно затриманий.
Наведене підтверджується відомостями, які містяться у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.10.2020 року, за №0000468 за попередньою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Та в послідуючому 03.11.2020 року відомості внесені за №0000290 за попередньою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України. Які були обєднанні в одне провадження постановою прокурора.
Крім того, про обізнаність органу досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України, саме 03.11.2020 року свідчить також і протоколи за результатами проведення аудіо, відеоконтролю особи, протокол допиту ОСОБА_10 від 04.11.2020 року, в якому останній повідомив про вчинення щодо нього ОСОБА_12 протиправних дій. Слід звернути увагу і на те, що підозрюваний ОСОБА_9 , був затриманий саме в момент передачі йому коштів від потерілого ОСОБА_10 , в належному ОСОБА_9 автомобілі 03.11.2020 року.
Водночас посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_10 був допитаний після затримання ОСОБА_12 , слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину ОСОБА_12 , органу досудового розслідування стало відомо раніше із заяви потерпілого, на підставі якої було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не лише під час допиту потерпілого.
При цьому, недоліки, які допущені слідчим при оформленні протоколу, та на які посилається захисник, в частині помилково вказаного прізвища « ОСОБА_13 » часу затримання, не можуть бути підставою для визнання незаконною процесуальної дії, яка була оформлена цим протоколом, в цілому.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь - яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з - під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Наведені вище положення статті 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовується саме в таких випадках.
Стаття 206 КПК надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.
Також, слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно якої положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.
Отже, оскільки стороною захисту не було наведено переконливих та достатніх доказів на обґрунтування незаконності затримання підозрюваного ОСОБА_12 за таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката в інтересах підозрюваного щодо визнання затримання ОСОБА_12 незаконним є необґрунтованою.
Тобто наведене свідчить про те, що така скарга адвоката про визнання затримання ОСОБА_12 03.11.2020 року незаконним, не може бути предметом розгляду в порядку ст.206 КПК України.
Таким чином, під час розгляду клопотання встановлено, що граничний строк тимчасового запобіжного заходу стосовно ОСОБА_12 не перевищено, визначених ст. 206 КПК України підстав для звільнення останнього з-під варти не встановлено, оскільки ОСОБА_12 затриманий в порядку ст. 208 КПК України з дотримання законодавчих вимог, йому оголошена підозра, відповідно до КПК України, ОСОБА_12 доставлений до суду без зволікань для розгляду питання щодо обрання запобіжного заходу у встановлені КПК України строки. Таким чином, стороною обвинувачення доведені обставини, передбачені ч. 5 ст. 206 КПК України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом. У п.2 ч.5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Дана норма визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя враховує як характер кримінального правопорушення у якому підозрюється особа злочин, передбачений ч.3 ст. 189 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного та розмір вимоги яку вимагали особи, а саме 840 000 грн., вважає, що в даному випадку має місце виключний випадок і застава в максимальному розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, не в повній мірі гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, і вважає за необхідним визначити її у розмірі 840 000 грн. саме такий розмір буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.
Крім того, слідчий суддя враховує, що ні матеріалами кримінального провадження доданими до клопотання, ні в судовому засіданні, стороною обвинувачення необґрунтовано розмір застави про який було ними зазначено в клопотанні, що суперечить вимогам передбаченим ч.4 ст.182 КПК України.
Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на ОСОБА_6 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.
Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого, відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2020 за №0000468, про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 189 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 25.12.2020 року включно.
Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладених на нього обов`язків передбачених цим Кодексом - в розмірі 840 000 грн.

Роз`яснити, ОСОБА_6 , що підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1