Справа № 145/795/18
Провадження №11-кп/801/860/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому клопотання, заявлене захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в :
Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і призначено покарання у виді двох років позбавлення волі та взято його під варту із зали суду. Прийнято рішення рахувати строк відбування покарання ОСОБА_7 з моменту затримання.
Даний вирок оскаржено в апеляційному порядку обвинуваченим ОСОБА_7 , його захисниками адвокатами ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , потерпілими ОСОБА_10 , ТОВ «Гніванський шиноремонтний завод».
Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого з-під варти. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що суд першої інстанції взагалі не вирішував питання про такий вид забезпечення кримінального провадження як запобіжний захід щодо ОСОБА_7 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, у мотивувальній частині вироку не наведено жодного із передбачених статтею 177 КПК України ризику, а тому фактичне обрання запобіжного заходу є безпідставним. Крім того, ОСОБА_7 сумлінно виконував процесуальні обов`язки, вчасно з`являвся у судові засідання до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підлягає задоволенню.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Ця норма процесуального закону зобов`язує суд вирішити : чи є доцільним обирати будь-який захід забезпечення кримінального провадження взагалі, якщо його не було обрано раніше; чи є доцільним змінити, скасувати або залишити без змін обраний раніше запобіжний захід тощо.
Разом з тим, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не зазначив жодних мотивів того, що ОСОБА_7 необхідно взяти під варту, тобто взагалі не вирішував питання про обрання такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , який визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості, не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з`являючись за першою вимогою до слідчого та суду.
За таких обставин підстав для застосування судом до обвинуваченого при ухваленні вироку найсуворішого запобіжного заходу не було.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання, заявлене захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 , задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді взяття під варту, застосований Тиврівським районним судом Вінницької області вироком від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти із зали суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4