УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження №0000245 за апеляційною скаргою з доповненнями до неї обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2020 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Овлаши, Роменського району, Сумської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, а.13 ч.2 ст. 115 КК України.
-якою обрано обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на до 15 лютого 2021р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції
з Веселинівського районного суду
Миколаївської області)
обвинувачений ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить ухвалу суду скасувати. Змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Обрано обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївський СІЗО" із строком дії ухвали до 15 лютого 2021 року, з етапуванням та можливістю подальшого утримання в ІТТ №3 за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 24 для участі в судових засіданнях Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту цілодобово з носінням засобів електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений вказує, що відсутні ризики, які зазначені в клопотанні прокурора, вважає їх надуманими. Зауважує, що має незадовільний стан здоров`я, пересувається на милицях, а тому не може утримуватися в умовах СІЗО.

На думку обвинуваченого, підозра є необґрунтованою, оскільки він не вчиняв інкримінованого йому злочину. Просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000245 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Ухвалою суду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому за ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_5 - задоволено. Обрано обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід в вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївський СІЗО" із строком дії ухвали до 15 лютого 2021 року.

Задовольняючи клопотання прокурора, суддя встановив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був обраний при проведенні досудового розслідування забезпечує виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого ОСОБА_5 , а під час підготовчого судового засідання встановлені обставини, які є достатніми, відповідно до п.2 ч.1 ст.196 КПК України, та свідчать про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважав доцільним обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0000245 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - п.13 ч.2 ст.115 КК України, постановлено ухвалу про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2021 року.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, не зникли та продовжують існувати.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, неодноразово судимий, на даний час в провадженні Городищенського районного суду Черкаської області, знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, в якому він неодноразово перебував у розшуку та піддавався приводам в судові засідання, що дають суду підстави вважати ризик ухилення від суду цілком обґрунтованим.

До того ж на даний час обвинувачений не надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, доказів наявності у нього міцних соціальних зв`язків та офіційного місця роботи, навпаки обвинувачений ніде не працював, заходів до працевлаштування не вживав, законного джерела прибутку не мав, вів антисоціальний спосіб життя.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, зазначених у клопотанні прокурора та передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про наявність нього тяжких захворювань, з якими він не може утримуватися в умовах СІЗО, то вони є неприйнятними. Крім того, матеріали кримінального провадження наразі не містять документів, які б підтверджували доводи обвинуваченого в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів, зауважує, що для надання медичної допомоги особам, які перебувають під вартою створена Державна установа «Центр охорони здоров`я ДКВС України». Відповідно до порядку надання медичної допомоги зазначеним особам у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються екстрена медична допомога, первинна медична допомога, спеціалізована (вторинна) медична допомога. Медична допомога вказаним особам у закладах охорони здоров`я ДКВС надається відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством. Екстрена медична допомога особам, які перебувають під вартою у закладах охорони здоров`я ДКВС надається відповідно до Закону України "Про екстрену медичну допомогу" та Порядку надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2012. А тому, при наявності певних захворювань та необхідності отримання лікування ОСОБА_5 має можливість отримати таке лікування у відповідних закладах охорони здоров`я.
Суд першої інстанції вірно не знайшов обґрунтованих підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобігання ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_5 під варту під час досудового розслідування, до моменту судового розгляду обвинувального акту відносно нього, не змінилися всі обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про обрання тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема і той, що просить обвинувачений, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про що просить апелянт.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2020 року, якою обрано обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 лютого 2021р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: