Справа № 167/990/20
Номер провадження 1-кс/167/236/20
У Х В А Л А

18 вересня 2020 року м. Рожище

Слідчий суддя Рожищенського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області клопотання тимчасово виконуючої обов`язки начальника сектору дізнання Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),
в с т а н о в и в:
Тимчасово виконуюча обов`язки начальника сектору дізнання Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням з начальником Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки «М-412» (д.н.з. НОМЕР_1 ), зареєстрованого на ОСОБА_5 , фактичним володільцем якого є ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.
Клопотання обґрунтовується тим, що 9 вересня 2020 року приблизно о 21:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на земельній ділянці, яка знаходиться в селі Козин Рожищенського району, таємно шляхом вільного доступу викрала 314,5 кілограм картоплі, внаслідок чого фермерському господарству «Еко Тур» завдано майнову шкоду на загальну суму 3549,50 гривень.
10 вересня 2020 року з метою виявлення, фіксації та вилучення предметів, які мають значення у кримінальному провадженні проведено огляд автомобіля марки «М-412» (д.н.з. НОМЕР_1 ), в якому виявлено та вилучено 9 мішків із картоплею. В ході досудового розслідування було встановлено, що перевезення викрадених мішків із картоплею здійснювалося на вказаному транспортному засобі, тому постановою про визнання речовим доказом від 10 вересня 2020 року, автомобіль марки «М-412» (д.н.з. НОМЕР_1 ) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні
№ 0000061. У зв`язку із цим т.в.о начальника СД клопоче про накладення арешту на вказаний автомобіль, оскільки він може мати доказове значення в кримінальному провадженні.
В судове засідання т.в.о. начальника СД ОСОБА_3 та володілець майна ОСОБА_6 не з`явилися. До суду від імені т.в.о начальника СД ОСОБА_3 надійша заява про розгляд клопотання у її відсутність.
На підставі ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні даного клопотання виходячи з такого.
Судом встановлено, що постановою про визнання речовим доказом від 10 вересня 2020 року, визнано автомобіль марки «М-412» (д.н.з. НОМЕР_1 ) в якості речового доказу та знаряддя вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні під № 0000061, та передано автомобіль на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .
Зі змісту ст. 131 КПК слідує, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається із матеріалів клопотання, воно не містить жодних доказів, які б підтверджували необхідність накладення арешту на вищевказане майно, як того вимагає ст. 171 КПК. Крім того автомобілем марки «М-412» (д.н.з. НОМЕР_1 ) фактично володіє ОСОБА_6 , який має процесуальний статус свідка у кримінальному провадженні № 0000061, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК і стороною обвинувачення не надано достатніх підстав вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК. Накладення арешту на вказане майно може призвести до порушення права володіння ОСОБА_6 , а тому в задоволенні клопотання т.в.о. начальника СД ОСОБА_3 про накладення арешту на майно слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 98, 100, 167, 170-173, ч. 2 ст. 369 КПК, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні клопотання тимчасово виконуючої обов`язки начальника сектору дізнання Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1