Справа № 742/3673/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/82/21
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26 жовтня 2018 року за № 0001459 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бакумівка Миргородського району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 23.12.2008 р. Миргородським міським судом Полтавської області за ч.1 ст.121, ст.69, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі;

2/) 22.05.2012 р. Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково в серпні 2014 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Миропілля Краснопільського району Сумської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, у цивільному шлюбі, маючого малолітнього сина, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 05.12.2005 р. Білопільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

2) 27.04.2009 р. Білопільським районним судом Сумської області за ч.2.ст.187, ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання у 2014 році,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року:

ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України і призначено йому покарання :

- за ч. 2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна .

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 04 вересня 2018 року, зарахувавши йому таке в час відбування покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.

ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна .

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 04 вересня 2018 року, зарахувавши йому таке в час відбування покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь держави 1430,00 грн. витрат за проведення судових експертиз.

Стягнуто з в солідарному порядку із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 1200,00 грн. процесуальних витрат, пов?язаних із проведенням експертизи.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2018 року, точного часу в ході судового розгляду не встановлено, обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи біля ставка, який знаходиться в с. Бубнівщина Прилуцького району, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 , умисно довівши потерпілого ОСОБА_11 до безпорадного стану, шляхом схилення останнього до вживання спиртних напоїв, позбавивши його можливості активно чинити опір, у подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 шляхом вільного доступу, проникли до салону автомобіля марки MERCEDES - BENZ 313CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та не маючи будь-якого права керувати чи володіти даним транспортним засобом, всупереч волі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 запустив його двигун ключем, та рухаючись на ньому, незаконно заволодів автомобілем, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив збитки ОСОБА_11

20 серпня 2018 року. обвинувачений ОСОБА_10 з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно з автомобіля марки MERCEDES BENZ 313CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він незаконно заволодів 19.08.2018 р. разом з ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу викрав автомобільний компресор марки «Зубр» вартістю 1203,93 грн., після чого розпорядився викраденим на власний розсуд, та спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на вище зазначену суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду відносно свого підзахисного скасувати та закрити кримінальне провадження. Вказує, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість категорично заперечує, а прокурором не було доведено його вину за висунутим обвинуваченням. Вказує, що не підлягають кримінальній відповідальності за ст. 289 КК України особи, які не брали участі у вилученні транспортного засобу, але після заволодіння ним винною особою здійснили поїздку на ньому. Показання потерпілого ОСОБА_11 щодо подій, які відбувалися вже після приїзду в с. Брагінці та тривалого неповернення йому обвинуваченими автомобіля, а також показання свідка ОСОБА_12 , протоколи пред`явлення їй осіб за фотознімками для впізнання, протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 вважає неналежними доказами, оскільки не стосуються події злочину та обставин, що підлягають доказуванню, та жодним чином не підтверджують факт заволодіння обвинуваченими автомобілем біля ставка в с. Бубнівщина. Зазначає, що до поліції із заявою про викрадення автомобіля потерпілий звернувся лише 03.09.2018 року, що вказує на те, що обвинувачені взяли транспортний засіб з відома та за згоди потерпілого, але їх тривала відсутність викликали у потерпілого роздратування, а тому він з метою помсти повідомив про незаконне заволодіння ними його автомобілем. Звертає увагу на рапорт чергового Прилуцького ВП ГУНП, згідно якого 28.08.2018 року ОСОБА_13 по телефону 102 повідомляла про те, що її чоловік дав свій автомобіль Мерседес у користування знайомим, які обіцяли його повернути, але на даний час на зв`язок не виходять і місце знаходження автомобіля не відоме, тому просила його розшукати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду відносно нього скасувати, кримінальне провадження закрити. Зазначає, що судом не було виконано вимог вищестоящих судів та не перевірено показання на достовірність потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 .. Вказує на упередженість суду, на порушення судом ст. ст. 17,20,42 КПК України, а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зауважує, що стороною обвинувачення не було доведено змову між обвинуваченими щодо заволодіння автомобілем, та умисного доведення ними потерпілого ОСОБА_11 до сп`яніння, а судом не надано належної правової оцінки. Наголошує, що зібрані по справі докази не вказують на скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та містять сумніви щодо доведеності його вини, а ті докази, на які послався місцевий суд, вважає недопустимими та такими, що зібрані з істотним порушенням закону і права на захист.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить взяти до уваги його показання та наголошує, що будь-якої змови між ним та ОСОБА_9 не було. Звертає увагу на п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та захисників, які наполягали на задоволенні апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що працював охоронцем на ставку с. Бубнівщина Прилуцького району, та раніше знав потерпілого як рибака. Автомобілем потерпілого він за обставин, вказаних в обвинувальному акті, він не заволодівав. Разом з потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_15 вживали алкогольні напої, потім з дозволу потерпілого поїхали в сусіднє село, де потерпілий залишився, а він разом з ОСОБА_15 близькор 10 днів користувались цим автомобілем, заїжджаючи в різні населені пункти Чернігівської, Сумської та Полтавської областей, пересувались польовими шляхами. З даного автомобіля він викрав і поміняв на дизельне пальне компресор автомобільний. В скоєнні таємного викрадення компресора винним себе визнає. Зрештою, автомобіль було кинуто ним на узбіччі польової дороги у зв`язку з тим, що в ньому закінчилось пальне. Вважаючи себе та ОСОБА_15 невинуватим, вказує, що автомобілем користувався з дозволу його власника, ОСОБА_15 ніякого злочину не скоював, а забрані докази обвинувачення вважає недопустимими унаслідок порушення процесуальних правил їхнього збору.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що повністю підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_16 , обвинувачення вважає необґрунтованим, недоведеним, він був лише пасажиром.

При цьому, незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини в інкримінованих їм злочинах, їх вчинення підтверджується низкою логічно узгоджених та послідовних, а відтак, на думку суду, належних доказів.

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_11 дав показання, що 18.08.2018р. на власному автомобілі Мерседес Бенц р.н.з. НОМЕР_1 поїхав на риболовлю в с. Бубнівщина Прилуцького району, обвинувачених про справі знав, бо останні працювали на ставку, крім того до ОСОБА_15 додому колись раніше привозив помідори бо у нього велика сім`я . 19.08.18 р. після обіду він почав вживати алкогольні напої разом з обома обвинуваченими, а коли прийшов вечір, потерпілий заснув біля авто і риболовних снастей де рибалив , після цього він вже нічого не пам?ятає. Коли прийшов до свідомості, то виявив, що знаходиться в невідомому будинку, де були раніше не знайомі йому чоловік на ім`я ОСОБА_17 , який сказав, що він в с.Брагінці Варвинського району, також повідомив, що обвинувачені два ОСОБА_18 привезли його та вигрузили, сказавши щоб він був постійно п`яний, а самі на мікроавтобусі поїхали у невідомому напрямку. Протягом кількох днів він телефонував до обвинувачених, сподіваючись, що оскільки останніх він знав, вони повернуть автомобіль, тому і не звертався відразу до поліції, просив повернути автомобіль, але останні відповідали, що то авто зламалось, то солярка закінчилася, а потім взагалі перестали відповідати. Будь-якого дозволу користуватися мікроавтобусом категорично їм не надавав, ключі та техпаспорт, і телефон лежали у автомобілі, коли авто стояло на ставку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала показання, що 19.08.2018 р. в нічний час в хату, де вона перебувала з покійним чоловіком, увійшли обидва обвинувачені, які приїхали на автомобілі «Мерседес», витягли з машини ще одного п`яного без свідомості чоловіка, попросили, щоб він переночував в них, а самі поїхали. Свідок також поїхала з ними і кілька днів була відсутня вдома, за цей час обвинувачені разом з нею відвідували населені пункти Полтавської та Сумської областей. Черненко взяв з машини компресор і поміняв на дизпаливо. Гетьман просився покерувати машиною, ОСОБА_16 йому не дав. В присутності цього свідка потерпілий був без ОСОБА_19 і ніякого дозволу на користування своїм автомобілем не давав.

Свідок ОСОБА_20 надав показання суду, що знайомий з обома обвинуваченими поро боті та з потерпілим, який часто рибалив на ставку, який охороняли обвинувачені. Потерпілий приїздив на власному автомобілі, користуватись ним нікому не давав. Під час слідчого експерименту з участю потерпілого, де цей свідок був понятим, потерпілий показував, що обвинувачені заволоділи його автомобілем поза його (потерпілого) волевиявленням.

Свідок ОСОБА_14 на момент розгляду справи в місцевому суді помер.

Вина ОСОБА_16 та ОСОБА_15 в сукупності з показаннями свідків, які були допитані в суді першої інстанції, підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- витягом з ЄРДР кримінального провадження №0001459 від 03.09.2018, з якого вбачається, що 03.09.2018 до Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява від ОСОБА_11 про те, що 19.08.2018 в с.Бубнівшина Прилуцького району невідомі особи незаконно заволоділи мікроавтобусом MERCEDES BENZ 313CDI білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.п. 95-96 т.1) та заявою ОСОБА_11 про злочин (т.1 а.с. 99);

- про факт зникнення автомобіля та прохання про розшук такого йдеться також у рапорті зверненні до Прилуцького ВП 28 серпня 2018 року (а.п. 101 т.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2018, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_9 (а.п.102-103 т.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2018, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_10 (а.п.104-106 т.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2018, згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_10 (а.п.107-108 т.1);

- протоколом огляду місця події з ілюстративною таблицею до такого від 04.09.2018 згідно якого на території біля вулиці Героїв Війни в с.Манжосівка Прилуцького району виявлено автомобіль потерпілого, з дверцят та керма вилучено сліди пальців рук (а.п.111-115 т.1);

- висновком судової дактилоскопічної експертизи № 1218 від 11.10.2018, з якого вбачається, що вилучені сліди пальців рук на дверцятах автомобіля належать ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.п. 116-129 т.1);

- висновком судової автотоварознавчої експертизи № 072/18 від 11.09.2018, згідно якого вартість автомобіля MERCEDES BENZ 313CDI реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент незаконного заволодіння становить 312661,12 грн., а вартість матеріальних збитків, в результаті пошкодження мікроавтобуса становить 4569,14 грн. (а.п. 131-136 т.1);

- згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником такого значиться потерпілий ОСОБА_11 (а.п. 137 т.1);

- згідно протоколу № 2035т від 17.10.2018 про результати аудіо-, відео контролю в умовах ІТТ (м.Прилуки) та дослідженого в суді запису розмови, де ОСОБА_9 вказує, що «по угону, перший раз, а так сидів» - (а.п. 145-149 т.1);

- згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3465 від 18.09.2018 вартість автомобільного компресора марки «Зубр» з урахуванням відсотку зносу становить 1203,93 грн. (а.п. 171-175 т.1);

- протоколом проведеного слідчого експерименту від 27.09.2018 зі свідком ОСОБА_12 , із переглянутим у суді відеозаписом такого, вбачається, як свідок показала як обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в с.Брагинці Варвинського району без дозволу потерпілого сіли до автомобіль та запустивши двигун поїхали разом з нею в напрямку с. В.Сорочинці на ярмарку, також вказала обставини крадіжки компресора з мікроавтобуса ОСОБА_10 (а.п. 176-178 т.1);

- протоколом проведеного слідчого експерименту від 26.09.2018 з потерпілим ОСОБА_11 , з якого вбачається, як потерпілий показав про обставини заволодіння його мікроавтобусом, підтвердивши, що транспортний засіб був взятий обвинуваченими без його дозволу (а.п. 179-181 т.1).

Усі ці докази, на думку колегії суддів апеляційного суду, є належними і допустимими доказами. На виконання ухвали Верховного суду від 05.02.2020 р. в цій справі (т.2 а.с. 151) органом досудового розслідування проводилась перевірка щодо незаконного впливу на обвинувачених з боку поліції, шляхом розслідування стосовно них окремого кримінального провадження. 14.08.2020 р. це кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діяннях поліцейських складу кримінального правопорушення, отже, встановлено відсутність будь-якого незаконного впливу на обвинувачених з боку поліції. Щодо недопустимості доказів протоколів слідчих експериментів з участю обох обвинувачених, на чому наголошувала сторона захисту, то місцевий суд не поклав ці докази в обґрунтування вироку, тому апеляційні скарги в цій частині до уваги судом не беруться.

Колегія суддів дійшла переконання, що протоколи впізнання особи за фотознімками від 03.09.2018 р., коли потерпілий упізнав обох обвинувачених, являються належними і допустимими доказами (т.1 а.с. 103-106). При проведенні цієї слідчої дії не було допущено порушень, передбачених ст. 87 КПК, що тягне за собою визнання доказів недопустимими. Потерпілий ОСОБА_11 раніше був особисто знайомим з обома обвинуваченими, спілкувався з ними. Цього факту не заперечують і ОСОБА_16 з ОСОБА_15 . В судовому засіданні потерпілий упевнено показав на обвинувачених як на осіб, які скоїли злочин стосовно його майна. Тому упізнання потерпілим обвинувачених на фотографіях при проведенні такого упізнання пов`язане не з тим, що йому показували фотографії цих осіб, а з тим, що він раніше був з обвинуваченими знайомим. Встановлена апеляційним судом обставина не є істотним порушенням вимог КПК, яке тягне за собою безумовне скасування вироку.

Колегія суддів констатує, що навіть у відсутності цих доказів протоколів упізнання ОСОБА_16 та ОСОБА_15 від 03.09.2018 р., інших доказів обвинувачення цілком достатньо для висновку про винуватість обох обвинувачених в інкримінованих їм діях.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 . Показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 у відповідності до постанови Верховного суду від 05.02.2020 р. (т.2 а.с. 8) були перевірені шляхом їхнього ретельного допиту в судовому засіданні, інші докази також ретельно досліджені в судовому засіданні і обґрунтовано визнані судом належними і допустимими доказами, зібраними у відповідності до норм КПК. Ці докази, а також протоколи слідчих експериментів, покладених в обґрунтування вироку, напряму стосуються інкримінованого обвинуваченим злочину і не можуть не братись до уваги судом.

Апеляційним судом відхиляються твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не брав участь в незаконному заволодіння транспортним засобом і не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Діям обох обвинувачених, які свідчать про їхню попередню змову на незаконне заволодіння транспортним засобом, дано відповідної оцінки у вироку суду. Так, потерпілий ОСОБА_11 повідомив суду, що дозволу на керування своїм автомобілем він нікому не давав, ніякої причини їздити в село Брагинці не мав, господарів будинку, де він прийшов до тями, він раніше не знав. Свідок Дзюба підтвердила, що потерпілий в її присутності ніякого дозволу на користування своїм автомобілем нікому не давав. Обвинувачені тривалий час користувались своїм автомобілем як власним, 10 днів експлуатували його на свій розсуд, їздячи на ньому по різних областях України. ОСОБА_9 повністю погоджувався з ОСОБА_10 щодо його дій і не намагався зупинити його. Саме ОСОБА_9 допомагав витягти потерпілого без свідомості з автомобіля в селі Брагинцях і дав гроші свідкові ОСОБА_14 для придбання алкогольних напоїв для потерпілого. Обидва обвинувачені одночасно покинули роботу на 10 днів, а потерпілого залишили в незнайомих йому людей. Обидва вони не повернули машину потерпілому, хоча мали з ним телефонний дзвінок. Обидва вони покинули автомобіль на узбіччі дороги. Усе це, на думку колегії суддів, являється доказами мовчазної згоди між ними. Позиція сторони захисту фактично ніякими вагомими доказами не підтверджена.

Під час апеляційного розгляду обставин, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2020 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4