Номер провадження: 11-кп/813/504/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року в кримінальному провадженні №0003983 від 26.06.2018 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком суду:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Очаків Миколаївської області, громадянин України, українець, офіційно не працевлаштований, одружений, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 без постійного місця проживання, раніше судимий:
- 06.05.2003 року Очаківським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
- 14.02.2007 року Очаківським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В силу ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Очаківського районного суду Миколаївської області від 06.05.2003 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі;
- 03.11.2010 року Гагаринським районним судом м. Севастополь за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнений 03.04.2013 року;
- 01.10.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаїв за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. Звільнений 17.10.2017 року, на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію в 2016 році»,
визнаний винний у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишений без змін.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислюється з моменту його фактичного затримання, а саме з 26.06.2018 року.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_9 зараховано в строк відбування покарання, термін його попереднього ув`язнення, з 26.06.2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним за те, що він, 26.06.2018 року, приблизно о 11 год. 00 хв., перебуваючи на ринку «Привоз» в м. Одесі познайомився з раніше незнайомим йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому, направились до бару «Роза Ветров», який розташовується на перехресті вул. Мала Арнаутська та Олександрівський проспект в м. Одесі, де ОСОБА_9 побачив, як ОСОБА_10 дістав з кишені мобільний телефон чорного-сірого кольору, марки «Neffos» ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 . Побачивши телефон потерпілого у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном з метою особистого збагачення, а саме мобільний телефон, який належить ОСОБА_10 .

З метою доведення свого злочинного умислу, ОСОБА_9 почав провокувати конфліктну ситуацію, в ході якої став виражатись ненормативною лексикою у бік ОСОБА_10 та почав погрожувати фізичною розправою.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_9 , несподівано для ОСОБА_10 наніс удар лівою рукою в обличчя від якого останній впав на землю та на деякий час втратив свідомість.

ОСОБА_9 , скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться у непритомному стані, дістав із кишені його шортів належний потерпілому мобільний телефон та поклав собі у кишеню, тим самим розпорядившись викраденим майном на власний розсуд і покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Потерпілому ОСОБА_10 було спричинено матеріальний збиток на загальну суму 1800 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду змінити шляхом перекваліфікації його дій з ч.1 ст.187 КК України на ч.1 ст.296 КК України. Обвинувачений вказує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а висновки районного суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_11 змінив вимоги своєї апеляційної скарги, просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду не оскаржений.

Судовий розгляд проведено за відсутністю потерпілого ОСОБА_10 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ст.84 КПК доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність достатніх доказів по справі, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Викладені у вироку обставини кримінального правопорушення підтверджуються дослідженими судом доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми для висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину.
На підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції послався на: пояснення потерпілого ОСОБА_10 та свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 які дали суду послідовні, логічні та взаємодоповнюючи показання щодо місця та обставин, за яких ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілому ОСОБА_10 удар кулаком в обличчя, від якого останній впав та втратив свідомість. В подальшому користуючись непритомним станом ОСОБА_10 , обвинувачений витяг з кишені шортів потерпілого мобільний телефон та поклав до себе в кишеню, при цьому почав уходити з місця скоєння злочину, однак був затриманий свідками.
Суд обґрунтовано визнав допустимими доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 , показання потерпілого та свідків по справі, оскільки вони об`єктивно підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які були дослідженні судом, а саме:
- протоколом огляду місця події від 26.06.2018 року, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості, яка розташована на перехресті вул. М. Арнаутська та пр. Олександрівський в м. Одесі, біля якого відбулися вищевказані події;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.06.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_9 , як особу на фотознімку №2, яка заволоділа його майном;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.06.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_9 , як особу зображену на фотознімку № 1, яка вчинила злочин;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.06.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_9 , як особу зображену на фотознімку № 1, яка вчинила злочин;
- протоколом огляду предмета від 27.06.2018 року, згідно якого було оглянуто мобільний телефон «Neffos» ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 . Постановою про визнання речовими доказами від 27.06.2018 року, якою було визнано речовим доказом: мобільний телефон «Neffos» ІМЕІ-1 НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 НОМЕР_2 ;
- протоколом огляду предмету від 02.07.2018 року, яким було оглянуто СD-R диск, на якому зафіксований запис камери відеоспостереження приміщення «Аптека низьких цін», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 107. На відеозапису зафіксована подія злочину;
- постановою про визнання речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 02.07.2018 року, якою було визнано речовими доказами: СD-R диск, на якому мається запис камери відеоспостереження приміщення «Аптека низьких цін», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- фото-таблицею до протоколу огляду відеозапису, на якій зображено обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , та зафіксований факт заволодіння обвинуваченим майном потерпілого, зокрема те, що обвинувачений витягає телефон з кишені шортів ОСОБА_10 , який в цей час знаходиться у непритомному стані;
Крім того, районний суд обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом висновком експерта №1556 від 31.07.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 наявні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Сукупність наведених у вироку доказів по справі, спростовує доводи обвинуваченого про недоведеність його вини у вчиненні злочину.

Водночас, з метою перевірки доводів обвинуваченого про те, що йому невідомо яким чином мобільний телефон потерпілого опинився у нього під час його затримання, апеляційний суд повторно дослідив протокол затримання ОСОБА_9 від 26.06.2018 року.

Згідно вказаного протоколу, під час затримання, у ОСОБА_9 , в присутності понятих та захисника, був вилучений мобільний телефон потерпілого. Як свідчить протокол затримання, зауважень від ОСОБА_9 щодо змісту протоколу не надходило (т.1 а.с. 16-19).

Під час судового засідання ОСОБА_9 не зміг надати раціонального пояснення чому, у разі його незгоди з діями працівників поліції, які за його версією «підкинули» йому телефон потерпілого, він не зазначив про ці обставини в протоколі його затримання, а погодився із затриманням та змістом протоколу.

Вказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать про безпідставність доводів обвинуваченого про його непричетність до скоєного злочину.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду повторно досліджено відеозапис події, який міститься на компакт-диску, долученому до матеріалів справи, оскільки обвинувачений наполягав, що на відеозапису не зафіксований момент, коли він забрав телефон потерпілого.

Переглянувши в судовому засіданні вказаний відеозапис, апеляційним судом встановлено, що на ньому зафіксований момент, коли обвинувачений наніс потерпілому удар в область голови, від якого останній впав на землю та не рухався. Той факт, що з урахуванням ракурсу відеозапису, дійсно чітко не проглядається момент, коли обвинувачений витягнув з карману одягу потерпілого мобільний телефон, не може свідчити про відсутність такої події, оскільки обставини заволодіння обвинуваченим телефоном потерпілого після того, як потерпілий впав в результаті нанесеного ОСОБА_9 удару, підтверджується показами потерпілого та свідків, допитаних судом першої інстанції.

Доводи обвинуваченого, що покази свідків містять суперечності відносно обставин події, а тому їх, на його думку, не можна визнавати допустимими доказами, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як за твердженням самого обвинуваченого, так і зі змісту мотивувальної частини вироку, убачається, що суперечності в показах вказаних свідків стосуються лише їх оцінки відстані, на якій свідки перебували від місця події. Разом з тим, на переконання апеляційного суду, такі суперечності в показах свідків є цілком допустимими, з огляду на суб`єктивне сприйняття кожним з свідків відстані, на якій кожен з них знаходився від місця події, що є цілком логічним та закономірним.

За таких обставин покази свідків не можна вважати недопустимим доказом, оскільки вони в сукупності з іншими доказами складають повну та цілісну картину події злочину, який вчинений обвинуваченим.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 , у відповідності до змісту протоколу затримання, погодився із затриманням, не вказав жодного зауваження до протоколу затримання під час якого у нього, в присутності свідків та захисника, був вилучений предмет злочину, а також враховуючи покази потерпілого та свідків, достовірність яких стороною захисту не спростована, апеляційний суд вважає, що покази потерпілого, відеозапис з місця події, протокол затримання ОСОБА_9 та покази свідків, наведені у вироку, поза розумним сумнівом підтверджують факт нанесення ОСОБА_9 удару потерпілому, падіння потерпілого та втрата ним свідомості, та обставини подальшого відкритого заволодіння обвинуваченим майном потерпілого.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілого, свідків, а також дані, які містяться в протоколах слідчих дій та висновки судової експертизи, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину.

Таким чином, перевіривши справу в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, або істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому вважає вирок законним і обґрунтованим.

Вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, суд вважає також законним та обґрунтованим, оскільки покарання обвинуваченому призначене майже в мінімальних межах санкції статті кримінального закону, за якою він засуджений.

Обставин, які б слугували підставами для скасування вироку з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, про що просив обвинувачений в своїй зміненій апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги та пояснення обвинуваченого не містять та судом не встановлено.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про незаконність оскаржуваного вироку районного суду є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року, яким ОСОБА_9 , засуджений за ч.1 ст.187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4