Дата документу 12.10.2020 Справа № 322/861/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/1130/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/861/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі: апелянта ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Новомиколаївськиим районним судом Запорізької області провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року повністю відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність працівників Токмацької місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні за його депутатським зверненням від 31 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин щодо керівництва ТУ ДБР та судді Запорізького апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року, посилаючись на те, що копію оскаржуваної ухвали він отримав 21 вересня 2020 року.

Після поновлення строку на оскарження, просить скасувати ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року та постановити своє рішення про задоволення його скарги в повному обсязі, посилаючись на те, що працівники Токмацької місцевої прокуратури не внесли за його депутатським зверненням від 31 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочину керівництвом ТУ ДБР та суддею Запорізького апеляційного суду, слідчий суддя порушив ст. 154 КПК України.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, вислухавши апелянта ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України», у випадку, коли суд публічно проголосив резолютивну частину остаточного рішення та надав коротке усне пояснення його причин, а заявник лише згодом отримав можливість ознайомитись з письмовим обґрунтуванням такого рішення, саме ця остання дата вважається початком перебігу строку.

Враховуючи викладене, а також те, що резолютивна частина оскаржуваного судового рішення була проголошена 14 вересня 2020 року, а копію повного тексту ухвали апелянт отримав, як він зазначив в апеляційній скарзі, 21 вересня 2020 року, що не спростовано матеріалами провадження, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Що безпосередньо стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Так, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України (параграф 1, ст. ст. 303-308 цього Кодексу).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя встановив, що ОСОБА_6 10 серпня 2020 року звернувся з депутатським зверненням до ТУ ДБР, в якому просив внести відомості до ЄРДР щодо судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_7 , оскільки суддя виніс незаконну ухвалу, якою йому було безпідставно, на його думку, повернуто апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2020 року.
ТУ ДБР ОСОБА_6 була надана відповідь від 21 липня 2020 року, з якої вбачалося, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР, немає.
31 серпня 2020 року ОСОБА_6 подав звернення до ТВО начальника Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури, в якому він, як депутат, просив внести відомості до ЄРДР за ст. ст. 28, 351, 364 КК України щодо судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_7 і керівництва ТУ ДБР, в особі директора ОСОБА_8 .
Зміст звернення є фактично аналогічним тому, який був вказаний у зверненні від 10 серпня 2020 року, його лише доповнено викладом ст. 5 Закону України «Про державне бюро розслідувань».
Враховуючи вимогич. 1 ст. 2 КК України, ст. 214 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише такі, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому суб`єктивна впевненість особи у неправомірних діях, незгода із рішенням, дією чи бездіяльністю самі по собі не можуть бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Проаналізувавши зміст звернень депутата ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов висновку, що останні не містять даних, які б вказували на об`єктивні ознаки кримінальних правопорушень та свідчили про наявність в діях судді ОСОБА_7 та директора ТУ ДБР ОСОБА_8 ознак передбачених КК України кримінальних правопорушень.

Натомість, викладені в зверненнях обставини та доводи заявника фактично зводяться до незгоди останнього з ухвалою судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_7 від 29 липня 2020 року, якою йому було повернуто апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2020 року, а також відповіддю ТУ ДБР щодо невнесення його депутатського звернення до ЄРДР з приводу постановлення ухвали суддею апеляційного суду ОСОБА_7 .
Однак, вказані обставини не свідчать про можливе вчинення зазначених в депутатських зверненнях кримінальних правопорушень. Доводи депутата не містять необхідних відомостей про вчинені кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 214 КПК України, мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а ґрунтуються на суб`єктивній оцінці заявника та його ставленні до зазначених у зверненнях обставин. Інших відомостей про вчинення передбачених кримінальним законом кримінальних правопорушень ці звернення не містять.

Колегія суддів погоджується з цими висновками слідчого судді, виходячи із наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; вказана попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України (ч. 5 ст. 214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139). Згідно з п. 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
У своїй постанові від 16 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».
Системний аналіз зазначених вище положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року, у п. 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».
Колегія суддів погоджується також з висновком слідчого судді, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення є його суспільна небезпечність. Кримінальне правопорушення серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Самі по собі припущення щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 28, 351, 364 КК України, не є свідченням їх вчинення, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання кримінального провадження.

Аналіз апелянтом елементів складу злочину, передбаченого ст. 351 КК України, будь-яким чином не свідчить про фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінальних правопорушень, оскільки депутатські звернення ОСОБА_6 за своїм змістом та суттю є висловленням незгоди з ухвалою судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_7 від 29 липня 2020 року, якою йому було повернуто апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 травня 2020 року, а також відповіддю ТУ ДБР щодо невнесення його депутатського звернення до ЄРДР з приводу винесення ухвали суддею апеляційного суду ОСОБА_7 , що само по собі не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, поставлений у провину судді злочин є фактично злочином проти правосуддя, відповідно об`єктом цього злочину є суспільні відносини, що складаються у сфері здійснення правосуддя, зокрема винесення суддею ухвали.

Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у вчиненні певних дій, які виражені в постановленні неправосудного рішення. На законодавчому рівні не визначено поняття «неправосудне» судове рішення, відсутні підстави ототожнювати його із такими поняттями як «незаконне» та «необґрунтоване», а також не має підстав стверджувати, що неправосудне судове рішення це у будь-якому випадку таке рішення, яке, наприклад, було скасовано вищою судовою інстанцією.

Верховний Суд України, досліджуючи практику про кримінальну відповідальність за постановлення суддею завідомо неправосудного рішення, зокрема звертав увагу на те, що поняття «неправосудне судове рішення» у поєднанні з вказівкою на «завідомість» його постановлення підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій судді, його свідоме прагнення та бажання всупереч матеріальному чи процесуальному закону і (або) фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя. Про неправосудність судового рішення може свідчити умисне викривлення фактичних обставин справи, спотворення фактичних даних, тощо. У скарзі ОСОБА_6 таких даних не наведено (а.с. 1-3).

Не заслуговують на увагу доводи апелянта і про порушення слідчим суддею ст. 154 КПК України, оскільки загальні положення відсторонення від посади, як одного із видів заходів забезпечення кримінального провадження, не мають будь-якого відношення до питання внесення або невнесення відомостей до ЄРДР.

При цьому, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді від 14 вересня 2020 року та вважає, що відсутні підстави для її скасування і задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2020 року, якою повністю відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність працівників Токмацької місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні за його депутатським зверненням від 31 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин щодо керівництва ТУ ДБР та судді Запорізького апеляційного суду, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: