ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3029/20 Справа № 185/4325/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про продовження строку тримання під вартою,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.
В задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовлено.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави до 31 жовтня 2020 року включно.
Строк дії ухвали до 31 жовтня 2020 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.
Також суд вважав, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілого є реальним.
Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:
1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений до затримання працював не офіційно, тобто не мав постійного джерела доходу;
2) за віком: обвинувачений є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність;
3) за станом здоров`я: відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання про подовження строку тримання під вартою від 02 вересня 2020 року прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 . Звільнити ОСОБА_8 з під варти.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зазначена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а ОСОБА_8 необхідно звільнити з-під варти.
Сторона обвинувачення до цього питання підходить не обґрунтовано, жодним належним доказом прокурор не підтверджує наведене в своєму клопотанні.
На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано ту обставину, що відповідно до ст. 183 КПК України підстав, передбачених нормами цієї статті, для застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має, оскільки не доведено, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі переховуватиметься від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджатиме кримінальному провадженню, може знищити або сховати якісь речі, впливатиме на свідків, експерта, чи перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, що давало б можливість застосувати до нього зазначений запобіжний захід відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.
Вважає, що суд першої інстанції мав відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою від 02 вересня 2020 року ОСОБА_8 .
Вказує на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, тобто має тісні соціальні зв`язки, і проживає у своїй матері разом з вітчим за адресою: АДРЕСА_1 , має цивільну дружину.
Крім цього, недоведеними є також ризики щодо можливості незаконного впливу на свідків, потерпілого, тощо.
Зазначає, що свідки та потерпілий в судовому засіданні вже були допитані. Крім того, потерпілий просить суд розглядати справу без його участі.
Вважає, що ніякими доказами не доведено що ОСОБА_8 має намір переховуватися, змінити місце проживання, виїхати, тощо.
Стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляцію, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановленої на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000800 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Згідно з ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року застосований раніше запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, до 07 вересня 2020 року.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції від 02 вересня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії ці ризики не зменшились.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , який є тяжким та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановленні при обранні запобіжного заходу ризики, не зменшились і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, оскільки в ньому взагалі не зазначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також відсутні обставини, які свідчать, що попередні ризики не зменшились, що, на думку апелянтів, залишилось поза увагою суду першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Апеляційний суд також зважає і на відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , які зазначені апелянтом в своїй скарзі, проте вважає, що ці обставини не зменшують існуючих ризиків, не є достатнім стримуючим фактором їх настання і не можуть бути розцінені як достатня підстава для зміни запобіжного заходу на домашній арешт чи особисте зобов`язання.
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року апеляційний суд враховує також усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, тому звертає увагу на рух кримінального провадження, періодичність призначення судових засідань та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_8 під вартою є надмірним.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, тобто має тісні соціальні зв`язки, і проживає у своїй матері разом з вітчим за адресою: АДРЕСА_1 , має цивільну дружину в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4