КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/888/2020 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 08.11.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ч.ч. 1-3 ст. 70 КК України до остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2014 за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 16.12.2016 з Житомирської ВК № 4 по відбуттю строку покарання,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків ОСОБА_6 частково приєднано до покарання призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2018 року та остаточно визначено йому до відбування 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 10 червня 2018 року близько 01 год. 00 хв., поблизу торгівельного центру «Комод» за адресою: м.Київ, вулиця Шептицького, 4а, реалізуючи свої злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, заздалегідь розподіливши між собою ролі: ОСОБА_7 підбіг ззаду до потерпілого ОСОБА_11 і обхватив його руками за шию та тулуб, позбавивши можливості рухатися, а ОСОБА_6 використовуючи безпорадний стан ОСОБА_11 , вирвав з його руки мобільний телефон марки «Ксіомі Мі А1», завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 6996 грн. 93 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, однак в подальшому були затримані потерпілим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду 1-ї інстанції в частині визнання його винуватим за ч.2 ст. 186 КК України та закрити провадження щодо нього.

Зазначає, що обставини справи не відповідають фактичним обставинам, та він поклався на свого захисника та дотримувався його позиції, однак вважає, що у даному кримінальному провадженні він є свідком вчинення ОСОБА_6 злочину за ч.2 ст. 186 КК України.
Крім того вказує, що на час вчинення кримінального правопорушення перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому не міг вчинити дії, викладені в мотивувальній частині вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеність його вини, просить вирок суду змінити в частині складання покарань ОСОБА_6 за сукупністю вироків, остаточно визначивши йому покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вважає, що судом 1-ї інстанції в недостатній мірі взято до уваги повне визнання ОСОБА_6 своєї вини, його співпрацю з органом досудового розслідування в розкритті кримінального правопорушення, щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність завданих збитків, а також дані про особу обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше, а тому колегія суддів не переглядає вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незгоди з доведеністю своєї вини на підставі ч.2 ст.394 КПК України, за якою судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за попередньою змовою групою осіб, є правильною.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Дотримуючись наведених вимог закону, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вид та розмір покарання, крім характеру кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, конкретних обставин кримінального провадження та рівню суспільної небезпеки, врахував дані про особу обвинувачених, а саме, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувають, раніше судимі, за місцем реєстрації характеризуються негативно, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття і відсутність обставин, які його обтяжують, і прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених, а також для попередження вчинення нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі покарання у межах санкції частини другої статті 186 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 08.11.2018 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання за вказаним вироком на даний час не сплив.
Враховуючи наведене, чуд 1-ї інстанції на підставі ч. 1 ст. 71 КК України при складанні покарань обґрунтовано за сукупністю вироків частково приєднав ОСОБА_6 до покарання призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 08 листопада 2018 року, остаточно визначивши йому для відбування покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 цього не спростовують.

Таким чином, при перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4