Дата документу 26.08.2020 Справа № 334/1632/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1512/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/1632/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганець, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду за клопотанням прокурора продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК, на 60 днів по 11.09.2020 року включно, а в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на незаконність ухвали, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на те, що він має матір пенсійного віку, дружину та доньку, страждає на хронічне захворювання, у зв`язку з чим потребує лікування, а злочини, в яких його обвинувачено, він не вчиняв.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що ризики, на які послався суд в ухвалі як на підставу продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, нічим не доведені, а є лише припущенням. Крім того, прокурор не зазначив будь-яких обставин, які б унеможливлювали застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. А тому продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є необґрунтованим та надмірним втручанням у свободу та особисту недоторканість останнього.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що у даній справі існують ризики того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому для запобігання вказаним ризикам необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який мав місце під час розгляду щодо нього іншого кримінального провадження за ч.2 ст.289 КК.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, дітей не має, тобто не має міцних соціальних зв`язків, зареєстрований та проживає у м.Нікополі, офіційно не працевлаштований, немає постійного джерела доходу.

Наведені обставини у їх сукупності дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З цих же підстав судова колегія ставиться критично до заперечень апеляційної скарги захисника про недоведеність прокурором ризиків, які стали підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв інкриміновані йому злочину, є передчасними, оскільки ці питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці при розгляді місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.
До заперечень апеляційної скарги захисника про те, що прокурор не навів обставин, які б унеможливлювали застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів ставиться критично. Адже встановлені судом у даному кримінальному провадженні і наведені ним у судовому рішенні обставини безумовно доводять неможливість запобігти існуючим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Відтак, суд першої інстанції, з`ясувавши і дослідивши всі обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, обґрунтовано продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не було надано таких даних і під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4