КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.07.2020 задоволено клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт на автомобіль марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений 22.06.2020 в ході огляду місця події за адресою: м. Бориспіль, вул. Котляревського, 1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про арешт майна.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки викладені ній не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Органом досудового розслідування пропущено строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки автомобіль марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений 22.06.2020 в ході огляду місця події, який проводився без ухвали слідчого судді, а клопотання прокурором подано лише 24.06.2020.

Клопотання прокурора не містить посилання на будь-який документ, що підтверджує належність автомобіля конкретній особі.
Крім того, посилання прокурора на те, що спірний автомобіль зберіг на собі сліди кримінального правопорушення є помилковими, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 22.06.2020, ніяких пошкоджень на даному автомобілі не виявлено.
Слідчим суддею, в порушення вимог ч. 6 ст. 173 КПК України, розглянуто клопотання прокурора лише 08.07.2020.
Також слідчим суддею, в порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не взято до уваги клопотання ОСОБА_6 , у якому вона вказувала про наявність в неї травми ноги, через яку їй важко діставатись до роботи громадським транспортом, що підтверджується медичними документами.
Крім того, слідчий суддя не визначив спосіб арешту автомобіля, порядок виконання оскаржуваної ухвали та способу інформування заінтересованих осіб.
У судове засідання прокурор та власник майна ОСОБА_6 не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені. 04.08.2020 перший заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просив розгляд проводити без участі прокурорів Бориспільської місцевої прокуратури.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Бориспілького ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001368 від 23.06.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, 23.06.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0001368 про те, що 22.06.2020 близько 20 години 20 хвилин ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «SKODAFABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , під час висадки пасажира на зупинці громадського транспорту «Соцмістечко» в м. Бориспіль по вулиці Київський шлях, не дочекавшись доки пасажир повністю вийде з салону, розпочав рух, в результаті чого відбувся наїзд на пасажира ОСОБА_10 . У результаті дорожньо - транспортної пригоди пасажир ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.
Постановою старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 від 23.06.2020 вилучений в ході огляду місця події за адресою: м. Бориспіль, вул. Котляревського, 1, автомобіль марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001368 від 23.06.2020.
23.06.2020 прокурор Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на вилучений 22.06.2020 в ході огляду місця події за адресою: м. Бориспіль, вул. Котляревського, 1, автомобіль марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 .
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.07.2020 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на автомобіль марки «SKODAFABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений 22.06.2020 в ході огляду місця події за адресою: м. Бориспіль, вул. Котляревського, 1.
Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , з тих підстав, що вилучений автомобіль у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на автомобіль марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений 22.06.2020 в ході огляду місця події за адресою: м. Бориспіль, вул. Котляревського, 1,оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказаний автомобіль може бути відчужений.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування пропущено строк на звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, є надуманими.
Так, згідно абзацу першого ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Як убачається з протоколу огляду місця події (а.с.а.с. 5-7), автомобіль марки «SKODAFABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучено 22.06.2020, а відповідно до наявного в матеріалах судового провадження конверту (а.с. 12) клопотання прокурора подано 23.06.2020, тобто в строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України.
Твердження захисника про те, що клопотання прокурора не містить посилання на будь-який документ, який підтверджує належність автомобіля конкретній особі, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Посилання захисника на те, що спірний автомобіль не зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що автомобіль марки «SKODAFABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, а отже він відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.
Доводи апелянта про те, що слідчий суддя розглянув клопотання прокурора з порушенням строків, встановлених ч. 6 ст. 173 КПК України, не є виключною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Твердження захисника про те, що слідчим суддею не взято до уваги клопотання ОСОБА_6 , у якому вона вказувала про наявність в неї травми ноги, через яку їй важко діставатись до роботи громадським транспортом, є непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не визначив спосіб арешту автомобіля, порядок виконання оскаржуваної ухвали та способу інформування заінтересованих осіб, не є підставою для скасування для ухвали слідчого судді.
Ухвала слідчого судді про накладення арешту відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, ст. 372 КПК України, та постановлена у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «SKODA FABIA» д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений 22 червня 2020 року в ході огляду місця події за адресою: м. Бориспіль, вул. Котляревського, 1, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2