НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту
18 листопада 2020 року Справа № 322/407/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
30.04.2020 до суду надійшов обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2020 за № 0000059.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.03.2020 за № 0000059, не відповідає вищезазначеним вимогам КПК України, оскільки в ньому не зазначено повних фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що унеможливлює проведення судового розгляду, а також містяться суперечливі твердження.

У обвинувальному акті зазначено такі фактичні обставини кримінального правопорушення:

«08.03.2020, близько 08 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи особами раніше судимими, за попередньою змовою між собою та з невстановленою слідством особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення на легковому автомобілі «OPEL VECTRA» сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , направились до приміщення автоматичної телефонної станції дільниці мережі доступу №-342/3 м. Оріхів Запорізької філії ПАТ «Укртелеком», що розташоване за адресою: вул. Центральна 2, с. Трудове Новомиколаївського району Запорізької області. Прибувши до запланованого місця скоєння злочину та розподіливши попередньо між собою ролі при вчиненні злочину, згідно яких ОСОБА_9 , та невстановлена слідством особа, направились до вищевказаного приміщення де шляхом зриву скоби кріплення навісного замка на вхідних дверях та подальшого злому міжкімнатних дверей, проникли до вказаного приміщення, а ОСОБА_5 залишився у автомобілі поблизу приміщення та спостерігав за обстановкою навколо нього. Знаходячись у приміщенні, ОСОБА_4 та невстановлена слідством особа, намагалися здійснити крадіжку чотирьох плат РСЛО з третього статива АТСК-50/200, загальною вартістю 745 грн. 22 коп., які належать ПАТ «Укртелеком», але не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були застигнуті безпосередньо на місці вчинення злочину працівником поліції начальником СКП Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 .

Одразу після чого, ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 разом невстановленою слідством особою, зникли з місця вчинення злочину на автомобілі «OPEL VECTRA» сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У результаті своїх злочинних дій, що виразилися у незакінченому замаху на крадіжку чотирьох плат РСЛО з третього статива АТСК-50/200, які належать ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа, з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, тим самим намагалися спричинити вказаному товариству матеріальну шкоду на загальну суму 745 грн. 22 коп.».

При цьому, дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Неможливість призначення судового розгляду за обвинувальним актом з таким викладом фактичних обставин та правової кваліфікації кримінального правопорушення обумовлена наступним.

За правилом ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За визначенням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 16 КК України визначено, що кримінальна відповідальність за замах на кримінальне правопорушення настає за статтею 15 і за тією статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за закінчене кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця (ч. 3 ст. 15 КК України).

Частиною третьою статті 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

Таким чином, обвинувачення у вчиненні незакінченого замаху на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, має містити опис фактично вчинених обвинуваченим діянь, спрямованих на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, оскільки предметом доказування стороною обвинувачення під час судового розгляду такого кримінального провадження є саме дії особи, спрямовані на вчинення кримінального правопорушення.

Проте, в обвинувальному акті не зазначено ані мети проникнення обвинувачених до приміщення автоматичної телефонної станції дільниці мережі доступу №-342/3 м. Оріхів Запорізької філії ПАТ «Укртелеком», що розташоване за адресою: вул. Центральна 2, с. Трудове Новомиколаївського району Запорізької області, ані жодної дії, вчиненої обвинуваченими всередині цього приміщення, спрямованої на викрадення саме чотирьох плат РСЛО з третього статива АТСК-50/200. Натомість в обвинувальному акті лише зазначено про те, що обвинувачені «намагалися здійснити крадіжку» зазначених плат, а відтак, у разі призначення судового розгляду, фактично відсутнім є предмет доказування, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, зокрема спосіб вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, в обвинувальному акті не наведено фактичних обставин незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, а зазначено лише фактичні обставини щодо протиправного проникнення до приміщення автоматичної телефонної станції дільниці мережі доступу №-342/3 м. Оріхів Запорізької філії ПАТ «Укртелеком».

Разом з цим, у фактичних обставинах кримінального правопорушення зазначається лише про намагання обвинувачених спричинити ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 745 грн. 22 коп., проте в обвинувальному акті також міститься твердження про те, що розмір матеріальної шкоди, завданої ПАТ «Укртелеком» внаслідок вчинення кримінального правопорушення, становить 745 грн. 22 коп. Отже, у цій частині обвинувальний акт містить суперечливі відомості.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

У підготовчому судовому засіданні 18.11.2020 захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 заявила клопотання про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_11 від 11 березня 2020 року, а саме: мобільного телефону Xiaomi Redmi Note 7 IMEI НОМЕР_2 , та передачу зазначеного мобільного телефону не зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання захисник зазначила, що вказаний речовий доказ вже було досліджено під час досудового розслідування і підстави для подальшого арешту цього майна відпали. Також захисник зазначила про необґрунтованість, на її думку, ухвали слідчого судді про накладення арешту на це майно, та про потребу обвинуваченого у засобі мобільного зв`язку.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання захисника, посилаючись на необхідність збереження речового доказу у справі, яким є зазначений мобільний телефон.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна, оскільки зазначений мобільний телефон визнано речовим доказом по справі, що відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а відтак в ході судового розгляду справи може постати потреба у безпосередньому дослідженні цього доказу судом у зв`язку з чим існує потреба у подальшому зберіганні цього майна стороною обвинувачення.

У підготовчому судовому засіданні 18.11.2020 захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_7 заявив усне клопотання про часткове скасування арешту майна, а саме автомобіля марки «Opel» модель «Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повернення зазначеного автомобіля обвинуваченому ОСОБА_5 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні пояснив, що арешт на вказаний автомобіль не накладався, проте в матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого про визнання цього автомобіля речовим доказом. Відсутність відомостей у реєстрі матеріалів досудового розслідування про визнання речовим доказом автомобіля «Opel» модель «Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прокурор пояснив технічною помилкою. Водночас захисник ОСОБА_7 , заявляючи усне клопотання про повернення автомобіля обвинуваченому ОСОБА_5 не надав суду жодних доказів того, що обвинувачений є власником або законним володільцем цього автомобіля.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , оскільки з реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, що на вищезазначений автомобіль взагалі накладався арешт, або що цей автомобіль було визнано речовим доказом під час досудового розслідування.

У підготовчому судовому засіданні 18.11.2020 захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 також подала письмову скаргу на бездіяльність слідчого в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, в якій просила: «забезпечити в повному обсязі дотримання Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання права на захист обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом розгляду цієї скарги та її задоволення; визнати бездіяльність слідчого СВ Новомиколаївського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_12 , що виразилась у невідкритті матеріалів досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, незаконною».

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї скарги у підготовчому судовому засіданні, суд виходить з такого.

Положеннями ч. 2 ст. 303 КПК визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, положення ч. 2 ст. 303 КПК не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК (зокрема, на це указує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК). Подана захисником скарга не стосується питань, що підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання, відповідно до ст. 315 КПК України, натомість фактично захисником оскаржується бездіяльність слідчого в частині невідкриття стороною обвинувачення всіх матеріалів досудового розслідування (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України), тобто така скарга мала бути подана захисником у строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, а відтак скарга підлягає поверненню захиснику на підставі п. 3 ч. 2 ст. 304 цього Кодексу.

Водночас суд визнає за необхідне звернути увагу прокурора на наведені захисником у скарзі обставини неналежного відкриття матеріалів стороні захисту, а саме: надання матеріалів кримінального провадження у двох томах непрошитими, без опису документів, а також без зазначення кількості аркушів у кожному томі; ненадання доступу стороні захисту до речових доказів, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 29.04.2020.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 314, 369 372, 376, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:
1. Повернути прокурору Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2020 року за № 0000059 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

2. В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_11 від 11 березня 2020 року, а саме: мобільного телефону Xiaomi Redmi Note 7 IMEI НОМЕР_2 відмовити.

3. В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про часткове скасування арешту майна, а саме автомобіля марки «Opel» модель «Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 та повернення зазначеного автомобіля обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

4. Скаргу захисника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, подану в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, повернути захиснику.

5. Повний текст цієї ухвали оголошено судом 23 листопада 2020 року о 13год. 00хв.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1