Постанова
Іменем України
10 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 759/16128/15
провадження № 51-2407 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № 0001022 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він, будучи начальником автобази ПАТ «Київметробуд», тобто службовою особою, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не перевірив обсяг проведених робіт, а саме обсягу вивезеного ґрунту, хоча мав об`єктивну можливість це зробити, та підписав акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2013 року по об`єктах вестибюль № 2, платформова ділянка, СТП-350 станції «Теремки», у яких завищені обсяги проведених робіт. У подальшому за виконані роботи, у тому числі з врахуванням цих завищених обсягів, КП «Київський метрополітен» перерахувало кошти на рахунки ПАТ «Київміськбуд» згідно з платіжними дорученнями, чим державі в особі КП «Київський метрополітен» було спричинено збиток у розмірі 204 757,62 грн, що більше ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.

Суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 не було доведено ознак суб`єктивної сторони злочину злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, оскільки останній належно виконував свої службові обов`язки, він не мав відношення до розрахунків щодо обсягів та складу перевезеного ґрунту, у його посадові обов`язки такий контроль не входив.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суди дійшли необґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, не дано усупереч ст. 94 КПК України належної оцінки кожному доказу окремо та усім доказам в їх сукупності, не зазначено у чому саме полягає недопустимість доказів, а також допущено суперечності у судових рішеннях щодо підстав виправдання. Суд апеляційної інстанції усупереч вимогам ст. 419 КПК України не дав вмотивованих відповідей на усі доводи апеляційної скарги, відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, давши їм в ухвалі оцінку, чим порушив засади безпосередності судового розгляду.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав скаргу частково, вказував на недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, просив скасувати ухвалу цього суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви суду

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 419 КПК України чітко вимагає, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК України при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Цих вимог суд апеляційної інстанції не дотримався.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій стверджував про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що виразилося у відсутності належної оцінки доказів відповідно до ст. 94 КПК України, безпідставній відмові в задоволенні клопотань про допит свідків та проведення повторних експертиз. В обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на конкретні докази по справі та зазначав, яким із них не було дано відповідної оцінки судом.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всупереч наведеному, місцевий суд фактично перерахував докази, які були долучені до матеріалів провадження, не зазначив, які саме обставини доводять чи спростовують ці докази, не дав їм оцінки як кожному окремо, так і в сукупності. У свою чергу суд апеляційної інстанції не спростував тверджень апеляційної скарги про відсутність належної оцінки цих доказів у вироку, обмежившись посиланням на посадові інструкції та висновки експертиз, які, на думку цього суду, не доводять винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. Проте інші докази були залишені судом поза увагою, доводи прокурора про їх допустимість апеляційний суд не спростував.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на той факт, що суд першої інстанції у вироку зазначив, що усі зібрані у справі докази є недопустимими.

Водночас, ст. 87 КПК України чітко визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

У даному кримінальному провадженні суд першої інстанції зазначив, що не може взяти до уваги надані по справі докази, оскільки вони одержані незаконним шляхом, зокрема і з порушенням норм КПК України. Однак не навів доводів, чому вважає конкретні докази по справі недопустимими, у чому полягали порушення вимог закону при одержанні кожного конкретного доказу, обмежившись загальною фразою про недопустимість їх у сукупності.

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги прокурора з достатньою повнотою зазначені доводи не перевірив, відповіді на них не дав. При цьому, залишаючи без зміни вирок місцевого суду, не звернув увагу на те, що у даному рішенні наявні протиріччя.

Судові рішення мають бути однозначними для розуміння та не містити у собі суперечностей. Проте, з вироку суду вбачається, що у його мотивувальній частині суд дійшов висновку про відсутність самої події кримінального правопорушення, у той же час виправдав ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення. Тобто, суд зазначив дві різні самостійні підстави для виправдання особи, що суперечить вимогам ст. 373 КПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, не надав відповідей на всі доводи апеляції, не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, та не надав належної оцінки викладеним доводам скарги, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а тому рішення цього суду не можна вважати обґрунтованим, вмотивованим і таким, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Допущені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними.

Частина 1 ст. 415 КПК України визначає підстави для скасування вироку чи ухвали місцевого суду й призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зокрема, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Таких підстав для скасування касаційним судом вирокуСвятошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 не встановлено. У той же час доводи про неповноту судового розгляду в суді першої інстанції можуть бути перевірені судом апеляційної інстанції. Встановлені судом касаційної інстанції істотні порушення вимог ст. 419 КПК України є підставою для скасування ухвали цього суду.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції.

З цих підстав суд ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3