08.09.2020 Справа № 756/5626/20
№ 756/5626/20
№ 1-в/756/172/20
П О С Т А Н О В А
іменем України
08 вересня 2020 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання представника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

Представник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, зокрема, квартири АДРЕСА_1 , накладеного на вказаний об`єкт нерухомості на виконання повідомлення Київського міського суду від 27.04.1998, 82/СВ98.
Обґрунтовуючи свої вимоги, адвокат ОСОБА_5 зазначає про те, що вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 04.08.1997 (справа № 106) ОСОБА_4 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 4 ст. 213, ч. 2 ст. 80, ст. 19 і ч. 3 ст. 194, ч. 1ст. 222 КК України 1960 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю і конфіскацією валютних цінностей.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2020 та 03.09.2020 №198918329 і № 222561805 відповідно, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.10.2004 реєстратором Першої Київської державної нотаріальної контори зареєстровано заборону арешт (архівний запис), за реєстраційним номером обтяження 1410861, об`єктом обтяження зазначено квартиру АДРЕСА_1 , підставою обтяження повідомлення 82/СВ98, 27.04.1998, Київський міський суд, власником об`єкта обтяження ОСОБА_4 .
Однак, з огляду на те, що вирок суду від 04.08.1997 щодо ОСОБА_4 , який набрав законної сили 22.01.1998, на сьогодні не виконано в частині відбування засудженим додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є особистою власністю, а також на те, що арешт було накладено в рамках кримінальної справи, який продовжує свою дію до моменту скасування, тому просить його клопотання задовольнити та скасувати арешт майна.
У судовому засіданні представник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити, прокурор не заперечував проти його задоволення та поклався на розсуд суду.
Дослідивши клопотання про скасування арешту майна та додатні до нього матеріали, враховуючи позиції учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно пункту 9 Перехідних положень до КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України», зокрема, що містяться в пункті 9, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності КПК України продовжують свою дію в порядку КПК 1960 року.
Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом, розглядається в порядку, передбаченому КПК 1960 року.
Таким чином, неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, а також прийняття правильного рішення.
Відповідно до положень статей 409, 411 КПК України 1960 року суди мають право вирішувати питання, що виникли після постановлення вироку в процесі його виконання, в тому числі й питання про скасування арешту майна внаслідок невиконання вироку в частині конфіскації майна.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України 1960 року обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано, рахуючи з дня набрання вироком законної сили, протягом десяти років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі на строк п`ять років.
Пунктом 8 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень до КК України внормовано не приводити у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Частиною 1 статті 80 цього Кодексу внормовано, що особа звільняється від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк десять років у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин.
При цьому відповідно до ч. 2 цієї ж норми КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.
З огляду на матеріали суд безспірно встановив, що вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 04.08.1997 (справа №106) ОСОБА_4 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 4 ст. 213, ч. 2 ст. 80, ст. 19 і ч. 3 ст. 194, ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю і конфіскацією валютних цінностей.
22.01.1998 після розгляду справи Судовою колегією в кримінальних справах Верховного Суду України вказаний вирок міського суду набрав законної сили, тобто строк давності виконання обвинувального вироку міського суду від 04.08.1997 щодо ОСОБА_4 закінчився 22.01.2008.
Не викликало сумніву в суду й те, що на підставі повідомлення 82/СВ98 від 27.04.1998 Київського міського суду, на виконання обвинувального вироку цього ж суду від 04.08.1997 щодо ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 213, ч. 2 ст. 80, ст. 19 і ч. 3 ст. 194, ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року, 26.10.2004 року реєстратор Першої Київської державної нотаріальної контори зареєстрував заборону арешт (архівний запис), за реєстраційним номером обтяження 1410861 на об`єкт обтяження квартиру АДРЕСА_1 (власником якої є ОСОБА_4 ) відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2020 та 03.09.2020 року № 198918329 і № 222561805 відповідно.
Відповідно до інформації, що міститься у листі Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі Відділ) від 23.12.2019 № в/н, надісланого у відповідь на адвокатський запит від 13.12.2019 року, з відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, не можливо встановити чи надходив на адресу Відділу виконавчий лист № 2-106, виданий 24.02.1998 Київським міським судом, про конфіскацію на користь держави всього майна, що є особистою власністю ОСОБА_4 .
Також не можливо встановити цих обставин із книг реєстрації загальної вхідної кореспонденції за період з 1998 по 2015 роки, оскільки книги реєстрації загальної вхідної кореспонденції знищено за закінченням терміну зберігання.
Тобто в матеріалах справи відсутні докази того, що питання звернення до виконання обвинувального вироку міського суду в частині відбування засудженим ОСОБА_4 додаткового покарання у виді конфіскації майна було вирішено компетентним органом до закінчення строку давності виконання обвинувального вироку. Крім того, не містять ці матеріали доказів на підтвердження того, що засуджений ухилявся від відбування додаткового покарання, не надав таких і прокурор у судовому засіданні.
Враховуючи те, що вирок судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 04.08.1997 щодо ОСОБА_4 , який набрав законної сили 22.01.1998, не було виконано в частині відбування останнім додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю, на яке було накладено арешт у порядку виконання вироку, суд вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , одним із власників якої на праві спільної (сумісної) власності є ОСОБА_4 , підлягає задоволенню, оскільки сплили строки виконання вироку суду відповідно до ст. 49 КК України 1960 року та ст. 80 КК України.
Керуючись статтями 409, 411 КПК України 1960 року, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна, задовольнити.
Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована 19.08.1993 за № 765 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження (наказом) від 26.07.1993 № 1614, та яка на праві спільної (сумісної) власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , відомості про що зареєстровано 26 жовтня 2004 року реєстратором Першої Київської державної нотаріальної контори, за реєстраційним номером обтяження 1410861, на підставі повідомлення 82/СВ98 від 27.04.1998 Київського міського суду про конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю ОСОБА_4 за вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 04.08.1997 щодо ОСОБА_4 (справа № 106).
Постанова оскарженню не підлягає і набирає законної сили та виконується з моменту її винесення.

Суддя ОСОБА_1