У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" грудня 2020 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених та клопотання захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000215 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта вища, працюючого головою Херсонської обласної ради, військовозобов`язаного, розлученого, маючого малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Берислав Херсонської області, громадянина України, освіта середня, працюючого директором ТОВ «Левіафан», не військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
07.10.2014 року вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва за ч.4, 5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст.14, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч.4, 5 ст.27, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно до 12 років позбавлення волі,
за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
представників потерпілих адвокатів ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
І. Суть питання, що вирішується.
В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва на стадії судового розгляду (дослідження доказів відповідно до визначеного обсягу та встановленого порядку) знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000215 від 12.07.2019 року, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України (справа №757/31502/20, провадження №1-кп/755/1325/20).

Ухвалою суду від 15.10.2020 року було задоволено клопотання прокурора і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 13 грудня 2020 року включно без визначення розміру застави.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.
1.Клопотання прокурора.
Прокурор в судовому засіданні 04.12.2020 року подав суду письмові клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою без визначення розміру застави з додатками.
На думку прокурора, причетність обвинувачених до вчинення злочину є вірогідною і достатньою для застосування щодо них обмежувальних заходів, що відповідає практиці та позиції Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладеній, зокрема, у рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», у якому Суд зазначив, що факти, які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Зокрема, прокурор вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та задокументованими у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, матеріалами досудового розслідування, які отримані за результатами проведення процесуальних, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій та прямо вказують на причетність обох обвинувачених до вчинення злочину.
Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного у п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук та Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Прокурор вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у підготовчому судовому засіданні та його продовження у судовому засіданні 15.10.2020 року, на даний час продовжують існувати.
Законність та обґрунтованість вказаних ухвал суду підтверджено і апеляційним судом, який за результатами розгляду апеляційних скарг сторони захисту залишив ухвали без змін.
На думку прокурора, в ході судового розгляду справи виникли і нові обставини, що підтверджують наявність ризиків, про які він зазначав раніше.
Зокрема, допитані судом свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили суду отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за надання викривальних показів щодо останніх.
Крім того, вказаними свідками повідомлено раніше невідомі обставини незаконного впливу на них з боку обвинувачених.
Зокрема, свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що ОСОБА_4 , перебуваючи у ВЗДС СБУ, пропонував йому грошові кошти в сумі 20 тисяч євро за відмову від надання показань щодо нього. Погрози на його адресу надходили 5-7 разів і саме у зв`язку з цим він був змушений спотворити свої покази на досудовому розслідуванні, вказавши, що не пам`ятає ряд обставин, які вказують на причетність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до замовлення та організації нападу на ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що до нього, крім погроз та психологічного тиску, застосовувалось фізичне насильство з метою змусити його не давати показання щодо обвинувачених та демонстрації реальності погроз.
Прокурор вважає, що вказані обставини свідчать про реальність настання ризику незаконного впливу на свідків з боку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та підтверджує обґрунтованість обвинувачення їх у інкримінованому злочині.
Доводячи існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор зазначає, що останній раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, тому може переховуватися від суду, оскільки вже вчиняв такі дії під час досудового розслідування, був оголошений у розшук і його затримання відбулося на території Республіки Болгарія, куди він виїхав за підробленими документами та змінивши зовнішність.
На думку прокурора, ОСОБА_4 також може впливати на ще недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні, що вже мало місце на досудовому розслідуванні та підтверджено матеріалами провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки має навички підготовки, організації та здійснення умисних, насильницьких злочинів проти життя та здоров`я людей і може використати свої навички та кримінальні зв`язки для здійснення тиску на свідків, висловлення їм погроз, підкупу їх з метою створення штучних доказів сторони захисту, завдання свідкам тілесних ушкоджень та навіть їх можливого вбивства з метою знищення ключових доказів власної причетності до інкримінованих діянь.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , прокурор зазначає в клопотанні, що за інформацією ДКР СБУ, яка вже була досліджена судом, він та обвинувачений ОСОБА_4 спілкуються та підтримують зв`язки з представниками «криміналітету», що також підтверджено показаннями свідків.
На думку прокурора, з боку обвинуваченого ОСОБА_3 наявні ризики незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, що мало місце під час досудового розслідування, коли відбувалися погрози свідкам ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 після надання ними показань проти ОСОБА_3 , про що вони підтвердили і під час допиту в судовому засіданні.
Прокурор також вважає, що продовжують існувати ризики вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування обвинувачений вчиняв залякування та погрози свідкам, які давали викривальні покази щодо нього, що свідчить також і про наявність ризику незаконного впливу на свідків.
Як зазначено в клопотанні прокурора, про існування ризику переховування від суду свідчить і те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування не з`являвся до суду, внаслідок чого до нього було застосовано примусовий привід. Вказане стало підставою для зміни слідчим суддею запобіжного заходу обвинуваченому із застави на тримання під вартою.
У рішенні ЄСПЛ у справі «W проти Швейцарії» Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що особа може ухилитися від слідства та суду.
На думку прокурора, вік обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , стан їх здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють їм ефективно переховуватися від суду за межами України, що унеможливить розгляд судом кримінального провадження. При цьому будь-яких даних про неможливість перебування обох обвинувачених під вартою за станом здоров`я як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду отримано не було.
Із урахуванням викладеного, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних діянь, прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому просить суд з метою забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, продовжити строк тримання їх під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.
2.Клопотання сторони захисту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 подав суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на заставу і звільнення обвинуваченого з-під варти в залі суду.
В клопотанні захисник посилається на те, що встановлені судом під час застосування запобіжного заходу ризики на даний час відпали або значно зменшилися.
Сама по собі тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 , не може бути підставою для обрання запобіжного заходу.
За період з 11.02.2019 року ОСОБА_3 жодного разу не ухилився від виклику до слідства або суду, доводи сторони обвинувачення з цього приводу є безпідставними.
Будучи обвинуваченим у вчиненні умисного вбивства, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на волі та маючи закордонний паспорт, не виїхав за кордон, з`являвся на виклики до суду навіть за телефонним дзвінком секретаря судового засідання, жодного разу не допустив порушення процесуальних обов`язків в залі суду, вчиняє усі можливі дії для пришвидшення розгляду справи, має тісні соціальні зв`язки та незадовільний стан здоров`я.
На думку захисника, ризик впливу на свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не підтверджено належними доказами, а навпаки спростовано під час судового розгляду, що свідчить і про відсутність доказів на підтвердження вини ОСОБА_3 .
Кваліфікація злочину викликає значні сумніви із урахуванням настання смерті ОСОБА_15 від тромбозу, а тому можливою кваліфікацією є ч.1 ст.121 КК України, покарання за якою передбачено від 5 до 8 років позбавлення волі.
Разом з тим, захисник вважає, що сукупність наданих доказів свідчить про те, що ОСОБА_3 взагалі не загрожує жодного покарання, оскільки немає доказів його причетності до вказаного злочину.
Враховуючи позитивну репутацію обвинуваченого ОСОБА_3 , його задовільний майновий стан, відсутність судимостей, дотримання умов застосованих раніше запобіжних заходів, відсутність доказів причетності до злочину та зазначених прокурором ризиків, захисник просить суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на заставу відповідно до внесеного на даний час розміру застави 1152600 гривень, зарахувавши при цьому суму, внесену ним як заставодавцем, на що він надає згоду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт або визначення розміру застави, посилаючись на відсутність доказів причетності ОСОБА_3 до вчиненого злочину та жодних фактичних обставин, які б об`єктивно пов`язували його із подіями кримінального провадження.
На думку захисника, усі обвинувачення ґрунтуються на припущеннях, натомість ОСОБА_3 увесь час сприяв розслідуванню, жодним чином не ухилявся від слідства, після внесення застави виконував покладені на нього обов`язки та функції голови Херсонської області.
Будь-які ризики, передбачені ст.177 КПК України, на переконання захисника, відсутні та не підтверджені жодним доказом і такий запобіжний захід як домашній арешт із носінням електронного засобу контрою здатен запобігти переховуванню чи втечі.
В клопотанні захисник зазначає також, що ОСОБА_3 не несе прямої загрози суспільству, винуватість у скоєнні злочину, який йому інкримінується, не доведена, а підозра необґрунтована. Натомість, він прагне повернутися до своїх робочих обов`язків і, перебуваючи на робочому місці, матиме змогу продовжити робити добрі справи для суспільства і мешканців свого міста.
Захисник вважає, що продовження строку запобіжного заходу не може мати ознаки «автоматичної законності» позбавлення свободи, без обґрунтування такого тримання з огляду на норми КПК України та рішення ЄСПЛ і перетворювати це на очікування покарання.
Із урахуванням вищевикладеного, захисник просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 подав суду письмове клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, в якому посилається на те, що ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, який вимагає періодичного проходження медичного обстеження, що в умовах СІЗО досить проблематично через закритість цієї установи.
Щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення ОСОБА_4 зазначає, що воно пред`явлене неуповноваженим органом, оскільки підслідність у кримінальному провадженні за слідчими СБУ була визначена без наявності на те правових підстав. Окремо звертає увагу на те, що основні свідки змінили свої покази після того, як їх почали допитувати слідчі СБУ.
На думку захисника, на даний час відсутні передбачені ст.177 КПК України ризики.
Зокрема, захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 у 2018 році вільно і відкрито поїхав у Болгарію через державний кордон, де він відкрито проживав, що свідчить про відсутність ризику переховування.
На даний час усі докази по справі зібрані та знаходяться у сторони обвинувачення, а отже, перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 не зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Звертає увагу захисник і на належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час судових засідань.
Таким чином, на думку захисника, наведені обставини вказують, що до ОСОБА_4 можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, що в тому числі надасть можливість йому пройти необхідне лікування.
Посилаючись на вимоги чинного національного та міжнародного законодавства України, захисник просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий.
3.Позиція сторін щодо заявлених клопотань.
В судовому засіданні прокурор підтримав свої клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, просив суд їх задовольнити. Проти задоволення клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Представники потерпілих адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримали і просили суд продовжити тримання обвинувачених під вартою, а в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити, посилаючись на те, що обох обвинувачених було переведено до СІЗО за їх клопотанням, стан їх здоров`я перевірявся і обов`язок держави забезпечити надання особі медичної допомоги не передбачає обов`язку надання допомоги у будь-якому медичному закладі, який забажає обвинувачений.

Просили врахувати баланс між суспільним інтересом та правами обвинувачених та те, що ефективним заходом забезпечення даного кримінального провадження є саме запобіжні заходи відносно обвинувачених, застосування яких є наслідком минулої поведінки обвинувачених і стратегій захисту, яких вони дотримуються (ухилення від слідства, тиск на свідків, зловживання правами), що, на їх думку, є підтвердженням і доказом наявності зазначених прокурором ризиків.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_3 адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечували проти задоволення клопотання прокурора і продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (захисник ОСОБА_9 подав письмові заперечення), просили суд змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт (захисник ОСОБА_9 ) або заставу (захисник ОСОБА_8 ), звільнивши з-під варти в залі суду.

Обвинувачений ОСОБА_3 думку та клопотання своїх захисників підтримав, просив суд їх задовольнити, а в задоволенні, на його думку безпідставного, клопотання прокурора відмовити.

Щодо клопотань сторін обвинувачення та захисту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обвинувачений ОСОБА_3 і його захисники покладалися на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_10 просив суд, врахувавши тісні соціальні зв`язки обвинуваченого, його бездоганну процесуальну поведінку, відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою і задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_11 також заперечував проти клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на відсутність доказів наявності будь-яких ризиків і невірне трактування прокурором показань вже допитаних судом свідків. На думку захисника, згідно практики ЄСПЛ ризики не є сталими та зі спливом часу зменшуються, тому є підстави для відмови прокурору в клопотанні та задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання своїх захисників, просив суд його задовольнити та змінити йому запобіжний захід.

Щодо клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу останньому, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники просили суд їх задовольнити, відмовивши у задоволенні відповідного клопотання прокурора.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні даного питання.
ІV. Висновки та мотиви суду.
Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надані сторонами клопотання з додатками і письмові заперечення, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, виходячи з наступного.
З матеріалів кримінального провадження №0000215, клопотань прокурора та доданих до них матеріалів вбачається, що ухвалою суду від 15.10.2020 року було задоволено клопотання прокурора і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 13 грудня 2020 року включно без визначення розміру застави.
При вирішенні питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілого, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий.
З матеріалів клопотання вбачається, що у зв`язку з неявкою у судове засідання з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу без поважних причин відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слідчим суддею застосовувався привід, а в подальшому у зв`язку з порушенням ним під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених обов`язків та виникнення нових ризиків йому було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні був оголошений у міжнародний розшук, затриманий на території Республіки Болгарія і арештований судом у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, після чого виданий Україні.
Зазначене свідчить про наявність ризику переховування обвинувачених від суду.
На думку суду, матеріалами клопотання підтверджено також наявність ризику впливу обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, що, в тому числі, стало підставою для обрання, зміни та продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та у судовому засіданні.
При вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує також, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створюють обвинувачені.
Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинувачених винуватими чи невинуватими у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме:
- можливість переховуватися від суду;
- незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
На думку суду, наявність характеризуючих даних про особу обвинувачених, їх, на думку захисту, бездоганну процесуальну поведінку, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.
Суд також враховує при вирішенні даного питання, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 хвороби унеможливлюють перебування їх під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинувачених застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.
Крім того, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні особисто підтвердили, що на теперішній час мають задовільний стан здоров`я і в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» вони мають можливість отримувати необхідне їм сьогодні лікування.
При цьому суд враховує мету і підстави застосування запобіжного заходу відповідно до ст.177 КПК України, обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу відповідно до ст.178 КПК України, а також те, що запобіжні заходи це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування.
Дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.
При цьому суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Таким чином, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які на думку суду є наявними і достатніми для продовження тримання обвинувачених під вартою, обставини, зазначені у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів.
Із урахуванням вищевикладеного, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.
При вирішенні зазначених клопотань сторони захисту, суд також враховує, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, кількістю обвинувачених, великим обсягом доказів, які підлягають дослідженню (наразі судова справа налічує 63 томи), кількістю та поведінкою учасників судового провадження, обставинами справи тощо.
Суд наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачені у якій тримаються під вартою.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини відмова у звільненні з-під варти під заставу може бути обґрунтованою і особа має утримуватися під вартою без визначення розміру застави, якщо його звільнення потягне реальну небезпеку спричинення шкоди у зв`язку з виникненням однієї з підстав для тримання під вартою; якщо введення умов звільнення під заставу чи інших розумних профілактичних заходів не може усунути цю небезпеку чи знизити її до рівня, при якому тримання особи під вартою стане безпідставним.
При постановленні даної ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ з цього питання, зазначені вище підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, що спричинив смерть потерпілої, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти наявним і дійсним ризикам.
Керуючись ст.ст.177-178, 181, 183, 331, 369, 372КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 01 лютого 2021 року включно без визначення розміру застави.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 01 лютого 2021 року включно без визначення розміру застави.
Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, якому направити її копію.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та захисникам та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.
Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 13-00 годині 08 грудня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Дніпровський районний суд м.Києва, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1