Справа № 751/9669/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/570/20
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2019 року за № 0008117, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, з неповною вищою освітою, розлученого, непрацюючого, інваліда 3-ї групи, раніше неодноразово судимого, останній раз 10 вересня 2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки; звільнений по відбуттю покарання 22 лютого 2019 року,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох місяців арешту.

Визначено рахувати строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з моменту приведення вироку до виконання, тобто фактичного затримання обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить змінити рішення суду, в частині призначеного покарання, шляхом призначення більш м`якого покарання, ніж призначено судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що вину у вчиненому визнав повністю та відшкодував завдані внаслідок вчинення злочину збитки, при цьому просить врахувати його тяжкий стан здоров`я, в зв`язку з яким він перебуває на обліку в КНП «Чернігівський обласний медичний центр соціально значущих та небезпечних хвороб Чернігівської обласної ради» з встановленим ВІЛ-статусом з 31 січня 2014 року, та рядом інших захворювань, а також перебуває на замісній та підтримувальній терапії у диспансерному наркологічному відділенні КНП « Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ЧОР з 09 квітня 2019 року. В зв`язку з тим, що він є інвалідом 3-ї групи, та в серпні 2020 року йому необхідно буде пройти медико-соціальну експертизу для продовження групи інвалідності, то вважає за необхідне призначити йому покарання без ізоляції його від суспільства, оскільки в таких умовах він не зможе пройти вчасно медичну комісію.

Вважає за можливе призначити йому покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки його виправлення можливе без його ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою органами пробації.

Суд першої інстанції встановив, що 17 грудня 2019 року близько 22 год. 54 хв. ОСОБА_8 знаходячись у приміщенні магазину «АТБ-маркет», розташованому по проспекту Перемоги, буд. 3-Б у місті Чернігові, маючи злочинний умисел на таємне заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з полиці торгового залу магазину чуже майно: портативну музичну колонку бездротову HD0796, вартістю 239 грн. 20 коп., що належить ТОВ «АТБ- маркет», чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданих обвинуваченим апеляційних вимог, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, у виді арешту на строк 3 місяці. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував як обставини, що пом`якшують покарання за вчинення даних кримінальних правопорушень: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченого про зайву суворість призначеного йому покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що він визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки внаслідок вчинення злочину, в зв`язку з чим відсутні претензії майнового характеру до нього, його стан здоров`я, так як він хворіє на ряд тяжких захворювань.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_8 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених викладених в апеляційних скаргах доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

При цьому, з мотивувальної частини вироку вбачається, що місцевий суд до призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 підійшов з дотриманням принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, та на ряду з і ступенем тяжкості вчиненого злочину було враховано цінність суспільних відносин на які було здійснено посягання обвинуваченим, вартість викраденого, форму і ступінь вини.

Крім того, суд також дослідив дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодноразово протягом року притягувався до адміністративної відповідальності, його вік, те, що він ніде не працює та перебуває на обліку в Чернігівському міському центрі зайнятості, розлучений, за місцем проживання характеризується задовільно, є інвалідом 3-ї групи, періодично звертається за медичною допомогою у наркологічне диспансерне відділення ЧОПНЛ з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. Врахував стан здоров`я обвинуваченого, який з 09 квітня 2019 року перебуває на замісній та підтримувальній терапії у диспансерному наркологічному відділенні КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ЧОР, а також хворіє на туберкульоз та ВІЛ, обставини що пом`якшують покарання: а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків, та обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

Крім того, судом першої інстанції було взято до уваги висновки досудової доповіді органу з питань пробації, відповідно до яких виправлення ОСОБА_8 без позбавлення чи обмеження волі у громаді можливо лише у винятковому випадку за умови здійснення інтенсивного нагляду, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних правопорушень.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4