Справа №127/383/21
Провадження №1-кс/127/145/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тартак, Жмеринського району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, не працюючого, раніше судимого, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000019, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_6 , 08.01.2021 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи ряд не знятих та не погашених судимостей, в тому числі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за вироками Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2014 та 17.12.2014, приблизно о 21.35 год. 06.01.2021 разом з малознайомим йому ОСОБА_7 перебував в дворі багатоповерхового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи біля вказаного будинку, ОСОБА_4 побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , який також перебував у дворі вищезгаданого будинку. В цей час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння належним ОСОБА_8 майном.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу будинку № 22 по вул. Соборній у м. Вінниці, підійшов до ОСОБА_8 та керуючись жагою до легкої наживи, почав вимагати у останнього грошові кошти, на що почув відмову. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи відкрито, умисно, повторно, застосовуючи до потерпілого насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_8 три удари кулаком в обличчя, після чого, скориставшись безпорадним станом останнього, дістав із кишені його кофти грошові кошти в сумі 117 грн.

В подальшому, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_4 , почав тікати по АДРЕСА_4 та зник з місця події, в подальшому розпрядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 117 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.01.2021 було затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та 07.01.2021 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: заявою ОСОБА_8 від 06.01.2021 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення; показаннями потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_8 від 07.01.2021; випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, №477 від 07.01.2021; показаннями свідка ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_7 від 07.01.2021; протоколом огляду місця події від 07.01.2021.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення з двома кваліфікуючими ознаками. Він не має жодних законних джерел заробітку та соціально стримуючих факторів (місця роботи, нерухомого майна, тощо). Як свідчать матеріали кримінального провадження, ОСОБА_4 став на шлях злочинної діяльності у 17-річному віці, з того часу відносно нього ухвалено 3 обвинувальних вироки у зв`язку із вчиненням 5 злочинів майнового характеру. Крім того, на даний час, у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 395 КК України. ОСОБА_4 реально відбував покарання у виді позбавлення волі, однак, будь-якого виховного впливу це на нього не справило та він вперто не стає на шлях виправлення. При цьому ОСОБА_4 схильний переховуватися від правосуддя, у зв`язку з чим 08.10.2020 оголошений в розшук та станом на момент вчинення злочину, за який його затримано, перебував в активному розшуку.

Крім того, підставою вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, є те що після вчинення ним злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, останній намагався зникнути з місця події та уникнути кримінальної відповідальності.

Наведене вказує на те, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує (останній раніше вже переховувався від суду та знаходиться в активному розшуку); п. 3 ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого, місце проживання якого відоме ОСОБА_4 , та свого знайомого ОСОБА_7 , який являється свідком у даному кримінальному провадженні; п. 4 ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (утекти з міста Вінниці тощо); п. 5 ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення (як свідчать матеріали кримінального провадження, єдиним прийнятним для нього шляхом заробітку є вчинення майнових злочинів).

Викладене свідчить про наявність достатніх підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належну процесуальну поведінку та виконання ним покладених на нього обов`язків, а також запобігання вчинення дій, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, під час кримінального провадження.

При цьому враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення ним психологічного впливу на осіб у кримінальному провадженні, тощо.

За таких обставин та беручи до уваги, що вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили застосувати запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі, а саме домашній арешт у зв`язку із необґрунтованістю пред`явленої підозри.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що остання перебувала в шлюбі із підозрюваним, однак на даний час розлучена. Свідок ОСОБА_9 проживає із підозрюваним та двома дітьми за однією адресою. Підозрюваний ОСОБА_4 є батьком лише однієї дитини. Матеріально забезпечує сім`ю підозрюваний та мати ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження № 0000019, заслухавши думку прокурора, підозрюваного, його захисника та свідка, дійшов висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК Українипідставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 07.01.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

06.01.2021, о 23 год. 20 хв. ОСОБА_4 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України.

07.01.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Твердження сторони захисту з приводу необґрунтованості пред`явленої підозри, суд оцінює критично, оскільки вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).
На думку суду, відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого його кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.
Санкція ст. 186 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше судима та підозрюється у вчиненні злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, а тому відноситься до кола осіб до яких може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні злочину за яке законом передбачена міра покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, суд також враховує особу підозрюваного, який не працює, тобто не має постійного джерела доходу, розлучений, має на утриманні дитину, за підозрюваним не зареєстрованого жодного нерухомого майна, раніше судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та підозрюється у вчиненні нового злочину, який вчинений із корисливих мотивів, крім того, на даний час, у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, також підозрюваний 08.10.2020 був оголошений в розшук по іншому кримінальному провадженні та після вчинення кримінального правопорушення в якому він підозрюється, останній намагався зникнути з місця події, що в свою чергу свідчить про схильність підозрюваного до переховування від слідства та суду, а тому суд підчас розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд не вбачає підстав для задоволення вимог прокурора та слідчого, щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.
Дійсно, згідно ч. 4 ст. 183 КПК Україні суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, має право не визначати розмір застави.
Однак, дана норма закону не містить прямої заборони щодо визначення розміру застави у такому випадку, а лише надає суду таке право.
При цьому, слідчий суддя повинен вирішувати питання щодо наявності підстав для визначення розміру застави поряд із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кожному конкретному випадку окремо, виходячи з обставин справи і даних про особу підозрюваного.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом, тому слідчий суддя вважає, що з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, ОСОБА_4 необхідно визначити заставу із покладенням певних обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за № 12050/04, сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав: «Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Визначити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 з моменту затримання по 23 год. 20 хв. 06 березня 2021 року в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 23 год. 20 хв. 06 березня 2021 року.

Одночасно визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, які можуть бути внесені як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, утриматись від спілкування із потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя