Єдиний унікальний номер судової справи 201/859/21
Номер провадження 1-кс/201/285/2021
УХВАЛА
Іменем України

28 січня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 20.01.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 (на підставі ордеру №1031742 від 22.01.2021 року) зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в порядку ст. ст. 303-307 КПК України, в якій просив суд зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури прийняти, невідкладно зареєструвати подану заяву про вчинення злочину до ЄРДР, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства,

В обґрунтування скарги вказала, що вона 20.01.2021 року подала до Дніпропетровської обласної прокуратури заяву про вчинення злочину до ЄРДР, слідчим суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 , передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України.

Станом на 25.01.2021р. вищезазначена зава про кримінальне правопорушення не розглянута, жодних відомості щодо внесення до ЄРДР заявникові не надано.

На підставі викладеного, просила зобов`язати уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Заявник в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. В прохальній частині скарги просила її розглянути без участі скаржника, вимоги скарги підтримала і просила задовольнити. У зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суддя слідчий вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі інших заявників, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник Дніпропетровської обласної прокуратури надав заяву в якій просив відмовити в задоволенні скарги, у зв`язку з тим, що вказані заяви не містять фактичних обставин кримінального правопорушення, а лише зводиться до незгоди з прийнятим рішенням слідчого, прокурора та судді. Вказані заяви прийняті та зареєстровані, як звернення та скеровані до ТУ ДБР у м. Полтаві. Також просив перевірити відповідність вказаних заяв до ст. 214 КПК України та надав копії відповідних листів.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного правового висновку з таких підстав.

З матеріалів скарги встановлено, що 20.01.2021 року адвокатом ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 до Дніпропетровської обласної прокуратури подано заяву про вчинення злочину слідчим суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 , передбаченого ч. 2 ст. 371 КК України. У заяві зазначено, що в провадженні СВ Дніпровського РВП (с. Слобожанське) ДВП ГУНП в Дніпропетровські області перебуває кримінальне провадження №0000973 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, ч. 3 ст. 209 КК України досудове розслідування у якому здійснюється слідчим СВ Дніпровського РВП (с. Слобожанське) ДВП ГУНП в Дніпропетровські області ОСОБА_6 , та процесуальне керівництво здійснюється прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 , в якому підозрюваними є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється при грубому порушенні вимог діючого кримінального процесуального кодексу України, в результаті чого прокурором та слідчими з метою притягнення завідомо невинного ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності внесено недостовірні відомості в повідомлення про підозру від 21.11.2020 року у вчиненні нібито ним, кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння нібито ОСОБА_4 майном ОСОБА_9 , шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому у особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб.

Одночасно, у вересні 2019 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було порушено провадження за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , Центру надання адміністративних послуг Дніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області, треті особи у справі приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов`язання скасувати державну реєстрацію, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1405 га (кадастровий номер :01:012:0646) (справа №175/3509/19).

В ході розгляду цивільної справи №175/3509/19, в якій ОСОБА_4 є відповідачем, слідчим ОСОБА_6 у відношенні ОСОБА_4 порушується кримінальне провадження за №0000973 від 27.11.2019 року з тим підстав, що нібито ОСОБА_4 заволодів майно ОСОБА_9 , шляхом обману та зловживання довірою.

Однак, спір, що виник між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є суто цивільно-правовим, з тих підстав, що ОСОБА_4 абсолютно законно отримав право власності на нерухоме майно, а саме право на житловий будинок та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1405 га (кадастровий номер :01:012:0646), оскільки отримав майно в обмін на належні йому п`ять картин, що є виробами мистецтва, які він передав ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 в свою чергу отримав майно, а саме житловий будинок та споруди, що там розташовані на підставі генеральної довіреності на право повного розпорядження її майном.

Отже, ОСОБА_4 , не знаючи корисливих мотивів ОСОБА_10 щодо майна попереднього власника ОСОБА_9 законно набув майно як добросовісний набувач на житловий будинок та споруди в обмін на вироби мистецтва, які в законний спосіб були передані ОСОБА_10 . А тому жодних корисливих мотивів з ознаками шахрайства ОСОБА_4 не було вчинено, як і не було легалізовано доходи, які могли бути отримані ним злочинним шляхом, а отже будь-яких правових підстав порушувати кримінальне провадження у відношення ОСОБА_4 не було.

Слідчому ОСОБА_6 достеменно відомо, що у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області розглядається саме цивільна справа між вищезазначеними особами, та що між особами виникли саме цивільно-правові відносини, а тому дії слідчого говорять про штучність обвинувачення ОСОБА_4 , зокрема про неправомірність повідомлення слідчим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення внесеного до ЄРДР за №0000973 за ч. 4 ст. 190 КК України.

В подальшому слідчий ОСОБА_6 21.11.2021 р. заявляє до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у відношенні ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до 60 днів без будь-яких на те правових підстав, яке заявляється прокурором під час судового засідання 26.11.2020 року.

26.11.2020 року в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області суддя ОСОБА_5 за спільною зловмисною домовленістю з прокурором задовольняє вказане необґрунтоване клопотання слідчого та приймає ухвалу у справі №175/1754/20, провадження №1-кс/175/1092/20 про задоволення частково клопотання слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк два місяці до 26.01.2021 року включно.

Отже, на думку заявника, ОСОБА_4 є потерпілою стороною за наявності достатніх підстав вважати, що до нього вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 371 КК України суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, відомості до ЄРДР на підставі вказаної заяви не внесені, досудове розслідування не розпочато, тому заявник звернувся зі скаргою до слідчого судді.
Слідчий суддя дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, приходить до такого висновку.
Положенням статті 303 КПК України, передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що підлягають оскарженню. Відповідно до ст.26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Заявник просить зобов`язати уповноважених осіб Дніпропетровської обласної прокуратури прийняти і зареєструвати подану нею 20.01.2020 року заяву про вчинення злочину до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

При розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам НП України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007р. "Про незалежність судової влади", якою визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007р. «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Також, існує процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності судді. За статтею 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підставами для дисциплінарної відповідальності судді зокрема є незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду, порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та ін.

Відповідно до пунктів 66, 68, 69 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11.2010 тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності, крім випадків злочинного наміру. Дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином. Такі провадження повинен проводити незалежний орган влади або суд із наданням гарантій справедливого судового розгляду і права на оскарження рішення та покарання. Дисциплінарні санкції мають бути пропорційними.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та у Середній Азії (від 23-25 червня 2010 року) зазначено, що процедура прийняття суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення. На відміну від цього, незгода із прийняттям суддею процесуального рішення у справі може бути оскаржена в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Однак зі змісту скарги фактично вбачається наявність оскарження бездіяльності уповноважених осіб Дніпропетровської обласної прокуратури не стосовно невнесення відомостей до ЄРДР, а щодо незгоди заявника з судовим рішенням від 26.11.2020 року, яке винесене суддею ОСОБА_5 за результатами розгляду клопотання слідчого Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Суб`єктивна оцінка учасників провадження щодо змісту процесуальних рішень суду з точки зору їх відповідності КПК України не може бути підставою для задоволення вказаної скарги. Вказана заява за своєю суттю є скаргою на процесуальні рішення та дії певного судді, зі змістом яких не погоджується заявник. Зазначене підтверджується тим, що заявник викладає в ній доводи своєї незгоди із змістом ухвал суду щодо відмови у задоволенні його заяв про забезпечення позову в адміністративній справі.
Також суд роз`яснює, що у разі незгоди з прийнятим судом рішенням, процесуальний закон передбачає механізм висловлення заперечень, оскаржень які можуть бути розглянуті та враховані під час апеляційного або касаційного перегляду справи.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Доходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 25, 28, 214, 303-307 КПК України, суддя слідчий -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 20.01.2021 року відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1