КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/9862/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3543/2020
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор",
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Солом?янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0004686 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 16 листопада 2020 року включно.

Таке рішення, з урахуванням стадії судового розгляду, тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та даних про його особу, суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Крім того, як зазначив суд, обвинувачений не позбавлений можливості в будь-який момент внести заставу, визначену ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року, а відомості щодо непомірності визначеної судом застави стороною захисту надані не були.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу суду від 18 вересня 2020 року скасувати в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За позицією захисника, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом допущено порушення принципу безсторонності, а підхід до його вирішенні був суто формальний, необґрунтований, тобто без надання належної оцінки всім фактичним обставинам. Не зважаючи на вимоги ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України та загальні вимоги глави 18 цього Кодексу, прокурором не внесено до суду обґрунтованого клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , а заявлено усне клопотання без жодної належної аргументації наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не викладено обставини, що зазначені ризики не зменшилися або з`явились нові, які виправдовують подальше тримання під вартою. Отже, клопотання прокурора не відповідало вимогам КПК України, а судом у такий спосіб було порушено засади кримінального провадження, визначені ст.ст. 8, 10, 12, 17, 21, 22, 26 КПК України, допущено формальний підхід до вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою та автоматично продовжено запобіжний захід, тому судове рішення підлягає скасуванню.

Крім того, як вважає захисник, ухвала суду першої інстанції не відповідає критерію вмотивованості, щоб бути підставою для обмеження конституційного права ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість.

Захисник звертає увагу на те, що згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами. Проте у порушення вимог КПК України, пункту 3 статті 5 Конвенції, суд не звернув увагу на те, що існування лише обвинувачення не є підставою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже прокурором жодним доказом не підтверджено існування заявлених ризиків, не доведено, що такі ризики не зменшилися чи з`явились нові та навіть не заявлено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам. Натомість стороною захисту надавались документи про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків (перебуває у шлюбі, має батька похилого віку), наявність тяжкого захворювання у батька, який потребує стороннього догляду.

Як стверджує захисник, суд в черговий раз обґрунтував застосування найтяжчого запобіжного заходу ОСОБА_8 тяжкістю злочину, в якому він обвинувачується, хоча його вина на цей час не доведена, а також раніше вчиненими злочинами, за які особа відбула реальну міру покарання, а отже вже понесла свою відповідальність, що аж ніяк не може бути покладено в належне обґрунтування застосування тримання під вартою і бути переконливим аргументом на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти заявленим ризикам.

Захисник також звертає увагу на те, що ОСОБА_8 тривалий час утримується під вартою, а судовий розгляд по суті не проводиться, судом лише вирішуються питання, пов`язані з продовженням тримання обвинуваченого під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів провадження, Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, з урахуванням стадії судового розгляду, тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та даних про його особу, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення та конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке законом віднесено до особливо тяжкого і становить значну суспільну небезпечність, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_8 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а також тяжкість покарання, яка ОСОБА_8 загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, де загальний розмір завданої потерпілим матеріальної шкоди становить понад 1 млн. грн. та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, офіційно не працював, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

З огляду на те, що на даний час судом ще не допитані потерпілі та свідки у кримінальному провадженні, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу на них.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії, отже твердження захисника про протилежне є непереконливим.

Доводи захисника про те, що прокурор не довів у суді існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, водночас матеріали провадження свідчать про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою дотримав вимоги ст. 22 КПК України і сторона захисту не була позбавлена можливості надати свої аргументи з приводу порушеного судом питання. При цьому відомості про те, що від часу прийняття рішення про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшилися ризики, які врахував суд, у провадженні відсутні.

Посилання на документи, які характеризують особу ОСОБА_8 та свідчать, на думку захисника, про наявність міцних соціальних зв`язків за місцем фактичного проживання, не спростовують висновки суду в ухвалі про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відомості в таких документах не доводять існування достатніх стримуючих факторів для запобігання встановленим судом ризикам.
При цьому колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому ще при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, застава як альтернативний запобіжний захід.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 16 листопада 2020 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4