ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3545/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1279/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000657 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 30 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28 листопада 2020 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, просить ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 30 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, змінивши ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що прокурором не доведено обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, ОСОБА_7 має матір, а отже має міцні соціальні зв`язки, зареєстрований та має будинок, крім того, обвинувачений тяжко хворіє, потребує постійного лікування та догляду, має групу інвалідності 1-а, не володіє ніяким майном не має транспортного засобу та банківських вкладів, а тому розмір застави є необґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого зберігаються і на даний час, а дані про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому, на думку колегії суддів, дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження адвоката про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в задоволенні клопотання, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Посилання апеляційної скарги адвоката про наявність у обвинуваченого матері, місця реєстрації та будинку, також, те, що обвинувачений тяжко хворіє, потребує постійного лікування та догляду, має групу інвалідності 1-а, однак, вказані обставини не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги адвоката про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги адвоката про відмову в задоволенні клопотання, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 30 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4