Провадження № 1-кп/947/1252/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001202 від 16.09.2020 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки міста Одеси, з середньою освітою, яка не має на утриманні неповнолітніх дітей, не заміжної, безробітної, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_1 , раніше судимої:

- 13.09.2019 вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.;

- 27.12.2019 вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 4 ст. 358 КК України, з призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.; штраф сплачено;

- 25.09.2020 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України, до 1 року позбавлення волі, ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Так, 15.09.2020 року , о 17:10 годині, обвинувачена ОСОБА_7 , знаходячись на вулиці біля будинку №74 Б, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ак.Корольова, побачила на поверхні парапету біля сходів, розташованих при вході до під`їзду вищевказаного будинку, чоловічу шкіряну сумку чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон смартфон марки «HUAWEI P4 Lite», в корпусі чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_6 , де у останньої виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного мобільного телефону, вартістю 4699 гривень.
Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення і скориставшись тимчасовою відсутності зі сторони потерпілого та сторонніх осіб, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає в момент їх вчинення, таємно викрала мобільний телефон смартфон марки «HUAWEI P4 Lite», в корпусі чорного кольору, вартістю 4699 гривень, після чого з метою утримання викраденого майна залишила місце скоєння кримінального правопорушення, а мобільним телефоном розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 , майнову шкоду на вищевказану суму.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнала повністю, розкаялася у скоєному, та пояснила, що вона дійсно 15.09.2020 року, о 17:10 годині, знаходячись на вулиці біля будинку №74 Б по вулиці Ак.Корольова в м. Одесі, на парапеті біля сходів, розташованих при вході до під`їзду будинку, побачила сумку, в якій знаходився мобільний телефон, який вона викрала та зникла з місця вчинення злочину. У скоєному щиро кається, просила суворо її не карати.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_7 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченої ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує її дії за ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 засуджена вироком Київського районного суду міста Одеси від 25.09.2020 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1року позбавлення волі, ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Тому, з огляду на те, що ОСОБА_7 вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення за цим вироком до постановлення у відношенні неї попереднього вироку, тому остаточне покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, та враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше неодноразово судима,судимість не зняті та не погашені в установленому законом порядку, та знов вчинила умисний злочин, що свідчить про те, що обвинувачена ОСОБА_7 на шлях виправлення не стала. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 на обліку у психіатра та нарколога не значиться, наявні обставини які пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, та відсутність обставин які обтяжують покарання, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у вигляді арешту, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею кримінальних правопорушень у майбутньому.
Абзацом 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлено, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у вигляді арешту, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у відповідності до ст. 124 КПК України по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у вигляді арешту строком на 3(три) місяці з відбуванням в арештному будинку.
Строк відбування покарання у виді арешту ОСОБА_7 рахувати з часу затримання в порядку виконання вироку Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2020 року та поміщення ОСОБА_7 до арештного будинку.
Запобіжний захід ОСОБА_7 в межах зазначеного кримінального провадження не обирався.
Виконувати самостійно вирок Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2020 року, яким ОСОБА_7 засуджена за ч.2 ст. 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладенні на ОСОБА_7 такі обов`язки:1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1