Справа № 727/3510/19
Провадження № 1-кп/727/71/20
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

сторін кримінального судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисників в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000209 від 29.01.2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернівці, українця, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хотин, Чернівецької області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що 28.01.2019р. його знайомий ОСОБА_9 буде отримувати з своїх особових рахунків, так і рахунків, відкритих на його ім`я, в різних банках м. Чернівці грошові кошти у національній валюті, він попередньо домовився із обвинуваченим ОСОБА_10 про викрадення грошей, які отримає потерпілий ОСОБА_9 в банках, обговоривши місце, спосіб і час викрадення, він, разом з потерпілим ОСОБА_9 , так як його участь в процесі зняття коштів з рахунків була необхідною, 28.01.2019р., точного часу не встановлено, після того, як ОСОБА_9 зняв готівкою грошові кошти в гривнях та поклав їх у присутності ОСОБА_11 , на зберігання, при собі у власний рюкзак, діючи по домовленості і розподілу ролей з ОСОБА_10 слідували, окремо один від одного, із ОСОБА_9 у громадському транспорті тролейбусі маршруту № 8, що рухався по вул. Героїв Майдану від площі Соборної в м. Чернівці, з якого він вийшов для відвернення від себе будь яких підозр потерпілого, та пішов до парку «Жовтневий», де мав очікувати ОСОБА_10 з викраденими грішми. Відповідно по домовленості із ОСОБА_11 , - ОСОБА_10 продовжив рух та спостереження за ОСОБА_9 від зупинки по вул. Південно-Кільцевій м. Чернівці до будинку № 10-а, по вул. Парковий Проїзд в м. Чернівці місця тимчасового проживання останнього та о 14.55 год., ОСОБА_10 безпосередньо переслідуючи потерпілого ОСОБА_9 який зайшов до під`їзду вказаного будинку, з метою відкритого заволодіння грошима останнього, підійшовши біля ліфту до потерпілого ззаду, наніс скляною пляшкою з під шампанського, які підібрав по дорозі, один удар в область голови ОСОБА_9 та відкрито заволодів його рюкзаком чорного кольору, марки «Adidas», у якому знаходилися грошові кошти в сумі 200.000 грн., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , банківські картки банку «ПУМБ», банківські чеки, та 6 стікерів кави «Нескафе», після чого із місця вчинення злочину із викраденим майном втік в парк «Жовтневий» і в районі вулиці Воробкевича м. Чернівці, зустрівся із ОСОБА_11 , якому передав рюкзак ОСОБА_9 , де і розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдали матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 200 000 грн.

В судовому засіданні, будучи допитаним в порядку вимог ст. 351 КПК України, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України не визнав, разом з цим повністю визнав свою провину за ч. 3 ст. 186 КК України; просив його дії перекваліфікувати з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України. Суду, надав показання про те, що дізнавшись від ОСОБА_11 , що 28.01. 2019 року, його знайомий ОСОБА_9 буде отримувати в банках міста грошові кошти в значній сумі, за пропозицією ОСОБА_11 , вони обговорили план пограбування останнього, - він мав слідкувати за ОСОБА_9 і ОСОБА_11 та після того, як вони вийдуть з банку, що по Героїв Майдану м. Чернівці, прослідувати за потерпілим і відібрати в нього рюкзак, у якому знаходитимуться гроші та принести його в парк «Жовтневий», район вулиці Воробкевича у м. Чернівці, де його буде очікувати ОСОБА_11 . Грошима вирішили що поділяться. Пояснив, що саме так і відбулося; визнав свою вину в тому, що він 28.01.2019 року, сів в тролейбус № 8, у якому вже їхали ОСОБА_9 і ОСОБА_11 та які його не бачили; проїхав до зупинки паркового проїзду в м. Чернівцях, на якій вийшов ОСОБА_9 і прослідкував за ним. Побачив, що потерпілий зайшов до під`їзду одного з будинків, номеру не пам`ятав, він пішов за ним, по ходу руху підібрав пляшку з під шампанського та побачивши, що ОСОБА_9 стоїть біля ліфту, позаду, наніс йому пляшкою один удар по голові та коли останній повернувся, він з плеча в нього зірвав рюкзак і швидким кроком пішов до виходу з будинку. Надалі, пішки попрямував до парку «Жовтневий» в район вулиці Воробкевича м. Чернівці, де зустрівшись із ОСОБА_11 передав останньому рюкзак ОСОБА_9 . При розкритті рюкзаку, в ньому знаходилися грошові кошти, їх було 200000 грн. та з яких йому ОСОБА_11 дав дві пачки купюрами по 200 грн. та по 500 грн.; після чого вони розійшлися. У вчиненому щиросердечно розкаявся, попросив вибачення в потерпілого, пояснив, що сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані збитки ОСОБА_9 . При призначені покарання, просив врахувати його незадовільний стан здоров`я, який потребує постійного обстеження і періодичного стаціонарного лікування.

Будучи допитаним в порядку вимог ст. 351 КПК України, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому йому злочині за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 186 КК України не визнав, однак свою вину повністю визнав у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України та просив його дії перекваліфікувати на вказану норму закону.

У наданих суду показах, зазначив, що станом на січень 2019 року, в нього сильно хворів батько, для операції батька він позичив грошові кошти, які мав повернути в короткий термін часу; саме через ці обставини, він вирішив пограбувати свого знайомого ОСОБА_9 , з яким певний проміжок часу співпрацював та який на його ім`я в банках відкривав рахунки, куди поступали від клієнтів кошти. Пояснив, що з ОСОБА_9 познайомився в жовтні 2018 року, і він пристав на пропозицію останнього з ним співпрацювати; ОСОБА_9 відкрив на його ім`я рахунок в банку з наданням картки, на який поступали значні суми коштів. Знаючи про те, що 28 січня 2019 року ОСОБА_9 буде знімати кошти в банках як зі свого рахунку, так і з рахунку відкритого на його ім`я, у зв`язку з чим його присутність була обов`язковою, він вирішив пограбувати потерпілого, з наміром повернути кошти, які позичив на операцію батькові. Вказав, що оскільки в ОСОБА_9 в разі здійснення пограбування самостійно могли виникнути підозри на нього, вирішив, щоб це зробив ОСОБА_10 . Про свої наміри пограбувати 28.01.2019 року, після того, як ОСОБА_9 отримує в банках кошти, він розповів ОСОБА_10 . Останній на його пропозицію погодився; вони обговорили де мають зустрітися після того, як ОСОБА_10 забере рюкзак з грішми в потерпілого та принесе йому в парк «Жовтневий» по вул. Воробкевича в м. Чернівці. В показах вказав, що в банку по вул.. Героїв Майдану м. Чернівці він знімав з ОСОБА_9 гривні купюрами по 200 та 500 грн. Грошові кошти ОСОБА_9 клав до портфелю (рюкзаку), що був в нього на плечі.

З потерпілим він сів в тролейбус від зупинки по вул.. Героїв Майдану м. Чернівці і вийшов через дві три зупинки та пішов в парк «Жовтневий». Що відбувалося надалі йому відомо не було. Через певний проміжок часу, на вул. Воробкевича м. Чернівці, біля парку, він зустрівся з ОСОБА_10 , який йому передав рюкзак, у якому були гроші, всього за його підрахунком біля 200000 грн., з яких він дві пачки купюрами по 200 і 500 грн. дав ОСОБА_10 , решта розклав по кишенях свого одягу, а сумку викинув. В подальшому розрахувався з боргами, купив батькові ліки, решта кошти зберігав вдома та після його затримання, їх добровільно видав працівникам поліції. В скоєному щиросердечно розкаявся, пояснив, що сам не наносив ніяких ударів потерпілому, і не говорив цього робити ОСОБА_10 ; про те, що останній ОСОБА_9 наніс пляшкою удар по голові дізнався зі слів ОСОБА_10 . Просив, застосувати при призначенні покарання за ч. 2 ст. 27 ч.3 ст. 186 КК України, вимоги ст. 69 КК України і по відбутому строку звільнити його з під варти.

Вина обвинувачених підтверджується і іншими зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , під присягою надав показання про те, що був знайомий із ОСОБА_11 та перебував з ним в фінансових відносинах за укладеною угодою. Пояснив, що між ними була домовленість, про відкриття на ім`я ОСОБА_11 рахунку в банку на який будуть поступати кошти і на період відкритого, він йому буде сплачувати кошти і він йому виплатив кошти 2000 грн. в листопаді 2018року; в грудні 2018 року - 4000 грн. і ще два рази в нього ОСОБА_11 попросив в борг гроші, в останнє коли разом були в банку 28 січня 2019 року -1000 грн. Зазначив в показах, що ОСОБА_11 був оформлений як приватний підприємець, однак підприємницьку діяльність не здійснював; податки за нього оплачував він. Напередодні 28.01.2019 року він зателефонував ОСОБА_11 і повідомив, що потрібно піти в Банк, зняти кошти і обговорити питання закриття рахунку і зайняття підприємницькою діяльністю. Зустрівшись 28.01.2019 року, він з ОСОБА_11 пішли в Банк по вул. Героїв Майдану в м. Чернівцях, де він зняв грошові кошти спочатку з свого рахунку і поклав їх до рюкзаку, а потім з рахунку гроші зняв ОСОБА_11 і теж він їх в нього забрав і поклав до рюкзаку. На рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_11 знаходилося 350.000 грн. грошових коштів.

Пояснив, що 28.01.2019 року з рахунків було знято - 200 тисяч гривен, а саме з рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_11 - 100 тис і з його рахунку - 100 тис грн. Вказав в показах, що на наступний день вони мали забрати усю суму решта з рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_11 . Далі він і ОСОБА_11 разом поїхали в тролейбусі, останній вийшов на зупинці вулиці Героїв Майдану м. Чернівці, а він поїхав до зупинки вул. Паркового проїзду м. Чернівці, у своїх справах, а саме забрати в свого знайомого на ім`я ОСОБА_14 ноутбук та коли підійшов до ліфта в будинку АДРЕСА_3 почув позаду себе кроки і, несподівано отримав удар у височну частину голови. В голові запаморочилося, він повертаючись побачив людину в чорному капюшоні, високого зросту і нічого не встигнувши сказати, впав, при цьому відчув дзвін скла, і біля ліфту побачив пляшку з під ігристого шампанського; зрозумів, що саме нею і йому нанесений удар по голові. Коли прийшов до тями, виявив відсутність рюкзака, який в нього знаходився на плечі; вийшов з будинку на вулицю, де стояло троє молодих людей, він подумав, що це вони могли на нього напасти і швидко набрав код свого знайомого і зателефонував ОСОБА_15 , з яким мав мати зустріч, пояснив що на нього напали і відібрали кошти, щоб він не їхав до нього. Зазначив в показах, що біля ліфту був не ОСОБА_11 , інша особа, однак підозри з останнього він не знімав, так як ОСОБА_16 був з ним в Банку і знав та бачив, куди він кладе кошти. При собі, інших речей не мав в рюкзаку, окрім грошей були документи паспорт, картки банківські, стікери від кави. Пояснив, що після вчиненого, повертався до ліфту, забрав пляшку, як доказ і викликав працівників поліції, які відібрали в нього заяву і відібрали в то же день 28.01.2019 року пояснення.

Від цивільного позову в судовому засіданні відмовився, вказавши про те, що матеріальну і моральну шкоду йому обвинуваченими відшкодовано, претензій він до них не має.

На запитання прокурора вказав, що від послуг свого представника, адвоката ОСОБА_17 відмовився та станом на 28.01.2019 року в рюкзаку була сума коштів - 200.000 тис грн., а суму коштів в 149 тис. грн.. він в подальшому виявив вдома та коли в нього відбирали заяву запитували за всю суму грошових коштів, що в нього були, а тому він і називав загальну суму в 349.000 грн.; працівникам поліції, також їм говорив, що окрім 200.000 грн. в рюкзаку були документи його паспорт громадянина України; карточка зарплатна в ПУМБ Банку; кава була в стікерах десь 4 може і 6 шт. і можливо чеки, що знімав готівку, точно не пам`яґтає.

Просив, дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 перекваліфікувати з ч. 4 ст. 186 на ч. 3 ст. 186 КК України про що суду подав письмову заяву та призначити останнім за вказаною нормою закону (ч.3 ст. 186 КК України) не суворе покарання по закону.

Свідок ОСОБА_18 , який під присягою, пояснив, що із ОСОБА_9 знайомий біля 15-ти років; вони працювали разом в податковій службі; відносини дружні. Йому було відомо, що ОСОБА_9 декілька років торгував лісом, але компаньйоном із ним не був. Додому до нього навідувався, іноді бачив певні суми коштів, надавав ОСОБА_9 поради в бізнесі, так як сам займався раніше цим бізнесом. Про подію пограбування ОСОБА_9 дізнався, в телефонній розмові від останнього. ОСОБА_9 подзвонив до нього, в котрій годині і якого числа не пам`ятає; він повідомив, що його вдарили пляшкою по голові; він втрачав свідомість, знаходився в шоковому стані, не орієнтувався в ситуації, запитував його, що робити. Порадивши подзвонити до поліції, він відповів, що вже подзвонив. ОСОБА_19 повідомляв, що забрали гроші які були в рюкзаку, велику суму, це та частина грошей, які останній знімав в банку з рахунків і якими мав розрахуватися з поставщиками за ліс. Розмова була не довга. Він знав, що ОСОБА_9 їде в м. Чернівці, оскільки напередодні від`їзду, був у нього дома ввечері. На запитання прокурора пояснив, що до нього потерпілий приходить часто, він часто в нього із собою бачив грошові кошти, але в яких сумах пояснити не зміг, про суму коштів лише дізнавався зі слів самого ОСОБА_9 , коли про це заходила розмова. В день коли ОСОБА_9 зняв гроші із рахунків в Банку, він йому розповідав, що ще має добрати на наступний день кошти, докласти їх до тих, що має вдома, щоб розрахуватися за ліс; він знав осіб кому ОСОБА_9 мав віддати кошти за ліс, однак прізвища відмовився озвучувати. За ліс ОСОБА_9 говорив що має віддати 349.000 грн. Зазначив на запитання про те, хто міг вчинити злочин проти ОСОБА_9 не знає, в останнього зазначив, що конкурентність по бізнесу невелика. Знав, що ОСОБА_9 на прізвище свого знайомого ОСОБА_11 відкрив в ПУМБ Банку рахунок, бо не вистачало оборотів; яким чином останній був прив`язаний по обороту лісу він не знав; жодного разу він не бачив ОСОБА_9 з ОСОБА_20 . Про особу на прізвище ОСОБА_10 , нічого не знає і не чув; ОСОБА_9 про таку особу йому не говорив.

На запитання суду, пояснив, що йому не відомо чи з коштами, які він бачив у ОСОБА_9 в рюкзаку, останній їхав в м. Чернівці до Банку, чи останній їх залишив вдома; останній йому говорив, що до коштів які вдома він має докласти ті кошти, що зніми з рахунків в м. Чернівцях. Не зміг пояснити і на питання для кого з постачальників лісу, ОСОБА_9 мав віддати грошові кошти в сумі 349.000 грн., їх місце знаходження та прізвища, обмежившись відповіддю, що постачальники лісу, яким ОСОБА_9 винен кошти знаходяться по всій Чернівецькій області.

Свідок ОСОБА_21 , під присягою надала показання, що ОСОБА_22 її внук. Він виїздив у 2011 році до Америки, де тривалий період часу працював та коли у 2014 році повернувся, проживав без реєстрації в квартирі батька з ним разом, потім знову виїхав. Батько ОСОБА_16 у 2018 році переніс інсульт, то його попросили повернутись і доглядати батька, що останній і зробив на початку січня 2018 року. Пояснила що коли перший раз приїжджав ОСОБА_11 у відпустку, то привіз з собою 10 тисяч доларів грошей, які в 2014 році, поклав в банк, перевівши в гривню, приблизно це було біля 80 тисяч гривен, а коли в 2015 році був обвал гривні, то ОСОБА_16 прислав доручення на дядька ОСОБА_23 для отримання в банку цих коштів і останній отримав тільки 3 тисячі доларів. Коли ОСОБА_16 приїхав в 2018 році, то передав на збереження 7 тисяч доларів, щоб знову було 10 тисяч, як раніше. В червні у батька ОСОБА_16 відбувся ще один інсульт, і він став лежачим, ОСОБА_16 його доглядав, ходив в аптеку, був з батьком в лікарні. На рахунок роботи пояснював, що зустрів підприємця ОСОБА_24 , який його працевлаштує на роботу. Той обіцяв 2 тисячі гривень в місяць. В кінці року, в листопаді ОСОБА_16 прийшов і попросив всі його гроші, пояснивши, що вкладе ці гроші в бізнес з ОСОБА_24 і буде отримувати 10 відсотків, а не дві тисячі. Тому забрав всі гроші, що було еквівалентом 10 тисячам доларів. Протягом 2018 року з внуком ОСОБА_16 спілкувалась, інколи він залишався ночувати. Якою конкретно діяльністю займався, їй не було відомо і не розпитувала. Говорив, що ОСОБА_24 надійний партнер. Про кредитні відносини ОСОБА_16 з банками нічого не знала. Також знала, що ОСОБА_16 їздив на одну неділю в Італію до мами, яка допомагає фінансово ОСОБА_16 , а також всім родичам. За вказаний період не бачила, щоб ОСОБА_16 приносив додому великі суми грошей, за виключенням привезених з Америки. Цивільна дружина ОСОБА_16 проживала разом з ним, допомагала доглядати хворого батька. Потерпілого ОСОБА_25 не знала, ОСОБА_26 знає з вигляду, бачила кілька раз, знає, що між ОСОБА_16 і ОСОБА_27 товариські стосунки.

Під присягою свідок ОСОБА_28 надала покази про те, що в цивільному шлюбі з ОСОБА_29 перебувала рік, з лютого 2018 року до моменту затримання. Проживали у квартирі батька ОСОБА_30 за адресою АДРЕСА_1 . За вказаний період часу вона працювала, а ОСОБА_11 офіційно не працював, однак мав роботу в бізнесі із ОСОБА_24 , потерпілим, пов`язану з деревом; ОСОБА_16 щомісяця приносив по дві тисячі гривень додому. В основному перебував дома, так як доглядав хворого батька. Дату 28 січня пам`ятає, так як тоді затримали ОСОБА_16 , вона перебувала на роботі. Про затримання ОСОБА_16 їй повідомив брат, причину затримання не говорив. Чи приносив ОСОБА_16 в цей день якісь пакунки, їй не відомо, так як перебувала на роботі. Їй відомо, що у ОСОБА_20 на руках були великі суми коштів, які він привіз з Америки і залишив у бабусі, біля 7 тисяч доларів США. Чи переводив долари в гривневу масу їй не відомо.

Вона не бачила, щоб ОСОБА_16 приносив ноутбук додому. В основному за батьком доглядав саме ОСОБА_16 , так як вона була на роботі. Після самого приїзду ОСОБА_16 біля двох місяців працював на «Гравітоні», де отримував зарплату, за яку утримував сім`ю. Роботу залишив, так як необхідно було доглядати батька, а проживали за рахунок її зарплати. Також за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_16 від ОСОБА_24 . За ці кошти він утримував батька, купляв ліки та все інше необхідне. Чи брав ОСОБА_16 кредити за час їх спільного проживання, їй не відомо.

На запитання прокурора повідомила, що ОСОБА_16 дійсно їздив до мами в Італію, підтвердила, що з коштів, які ОСОБА_16 отримував від ОСОБА_24 , він доглядав за батьком, інші кошти, а саме привезені з Америки, не залучали. Про погашення кредиту в ПУМБ Банку їй нічого не відомо. Кошти в сумі 10 тисяч доларів США, які привіз ОСОБА_16 не бачила, але бабуся про них розповідала. Також відомо, що бабуся віддала ці кошти ОСОБА_16 , і він їх вклав в бізнес з ОСОБА_24 , і повинен був отримувати 10 відсотків від прибутку. На ліки батьку гроші давав ОСОБА_16 . Пояснила, що ОСОБА_31 вона не знає, а ОСОБА_32 знає. В січні 2019 року видавала працівникам поліції ноутбук, який їй передав брат ОСОБА_16 ОСОБА_33 . Що це за ноутбук їй не відомо, але на прохання брата, вона відвезла його і віддала слідчому. Батько ОСОБА_16 знаходився весь час в своїй кімнаті, так як він лежачий, не ходить. Після затримання ОСОБА_16 , вона доглядає інколи за батьком, а в основному бабуся.

На підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування були здобуті, а прокурором у судовому засіданні в основу обвинувачення покладені та судом досліджені, письмові докази, а саме: в томі І:

- протокол прийняття заяви 28.01.19р. від потерпілого ОСОБА_9 в якій зазначає обставини його пограбування і викрадення грошових коштів (а.с. 6);

- протокол огляду місця подій від 28.01.2019р., предметом якого є під`їзд в якому скоєно кримінальне правопорушення вул. Парковий проїзд, 10а в м. Чернівці, з фото таблицею та акт застосування службової собаки 28.01.2019р (а.с. 7-15);

- акт СМЕ від 30.01.19 щодо наявності у потерпілого ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень (а.с. 16);

- протокол огляду предмету - а саме пляшки від шампанського Артемівське об`ємом 0,75 м.л., з фото таблицею (а.с. 19-20);

- протокол ОМП від 29.01.19 в ході якого ОСОБА_10 видав наявні у нього викрадені у потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 51800 грн. та одяг, в якому він був під час вчинення кримінального правопорушення (а.с. 34-35) та диском до протоколу (а.с. 37);

- протокол огляду речового доказу - одяг, рукавиці, взуття ОСОБА_10 , з фото таблицею (а.с. 38-42);

- протокол огляду предметів, речей і документів - 84 купюри по 200 грн. =16800 грн.,70 шт. по 500 грн.=35000, що в сукупності становить 51800 грн., з фото таблицею ксероксів банкнот (а.с. 45-76);

- протокол ОМП від 29.01.19р., в ході якого ОСОБА_11 перебуваючи за адресою вул. Воробкевича в м. Чернівці погодився добровільно надати викрадені у ОСОБА_9 майно, а саме рюкзак чорного кольору з надписом «Адідас» в якому виявлено чеки, паспорт ОСОБА_9 , паперова обгортка від грошей з надписом 100 арк. по 500 грн., сума 50000 грн. по середині цифри синього кольору 49000 грн., та 5-ть банківських карт, з фото таблицею та диском до протоколу (а.с. 86-103);

- протокол огляду предметів, які були добровільно видані ОСОБА_11 : рюкзак чорного кольору з надписом «Адідас», у якому виявлено чеки, паспорт ОСОБА_9 , паперова обгортка від грошей з надписом 100 арк. по 500 грн., сума 50 000 грн. по середині цифри синього кольору 49000 грн., та 5-ть банківських карт (а.с. 104-110);

- протокол ОМП від 29.01.2019р. в ході якого ОСОБА_11 перебуваючи за адресою проспект незалежності 116 є з крони дерева вийняв поліетиленовий пакет з написом «Маргаріта» з якого видав кошти у сумі 116600 грн, купюрами по 200 та 500. Де 5 пачок по 200 - 473 штуки та гроші по 500 - 44 купюри, а також диск запису ОМП, та таблиця ілюстрацій (а.с. 113-120);

- протокол огляду предметів від 18.02.2019р. речей та документів, виданих ОСОБА_11 перебуваючи за адресою проспект Незалежності 116 м. Чернівці, є з крони дерева вийняв поліетиленовий пакет з написом «Маргаріта» з якого добровільно видав кошти у сумі 116.600 грн., купюрами по 200 та 500, із яких - 5 пачок по 200 купюрами та гроші по 500 купюрами - 44 шт., з фото таблицею (а.с.121-220);

- висновок експерта від 11.02.19р. за №122втор. щодо наявності у ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень (а.с 250,251);

В томі ІІ:

- протокол від 08.02.2019 року слідчого експерименту проведений з потерпілим ОСОБА_9 з диском відеозапису до протоколу (а.с. 1-3);

- протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 21.02.2019 року, з дисками, відповідно до протоколів (а.с. 13 20);

- трафіки розмов (по даті і часу тривалості розмови та місця азимуту стільникового телекомунікаційного зв`язку) за період з 28.11. 2018 року по 29.01.2019 року включно (а.с. 21-42);

- протокол від 30.01.2019 року слідчого експерименту проведений за участі ОСОБА_10 з диском відеозапису до протоколу (а.с. 57-60);

- висновок судової психіатричної експертизи № 157 від 21.02.2019 року відносно ОСОБА_10 (а.с. 74-76);

- протокол від 30.01.2019 року слідчого експерименту проведений за участі ОСОБА_11 з диском відеозапису до протоколу (а.с. 95-98);

- довідка про базові станції за обслуговуванням вулиць Н. Сотні та проспекту Незалежності м. Чернівці різних операторів зв`язку, а також вулиць Героїв Майдану м. Чернівці; автостанції Дріждзавод в м. Чернівцях, вул. парковий Проїзд, 10А м. Чернівці, вулиць Комарова та Героїв Майдану м. Чернівці (а.с. 118, 119);

- протокол добровільної видачі від 30.01.2019 року згідно якого ОСОБА_10 добровільно видав мобільний телефон марки Самсунг з сім картою (а.с. 120,121);

- протокол огляду предметів від 21.02.2019 року з відеозаписом (а.с. 123);

- повідомлення про виклик на лінію 102 Грабіж 28.01.2019 року 14.59.00 год. з диском запису (а.с. 129-131);

- протокол добровільної видачі від 30.01.2019 року згідно якого ОСОБА_28 добровільно видала ноутбук марки Ассер належний ОСОБА_11 (а.с. 137);

- відеоінформація з внутрішніх камер відео спостереження відділення 2 банку ПУМБ по вул. Героїв Майдану, 26 м. Чернівці з диском (а.с. 144-145);

- протокол огляду предметів від 19.02.2019 року (а.с. 146);

- дані відносно зняття ОСОБА_9 коштів з АТ Ощадний Банк за період з 31.10.2018 року по 02.11.2018 року, зокрема суми серед інших 149.000 грн., зокрема 02.11. 2018 року з рахунку за № НОМЕР_1 (а.с. 167);

- детальна інформація про особу підприємця ОСОБА_11 (а.с. 168-170; 230-231);

- квитанції АТ ПриватБанк про сплату ОСОБА_9 податків за ОСОБА_11 (а.с. 172 79);

- дані ГУ ДФС у Чернівецькій області щодо ФОП ОСОБА_11 (а.с. 191);

- детальна інформація про особу підприємця ОСОБА_9 (а.с. 224-229);

- інформація ТБ Подільська, з якою вбачається що ні ОСОБА_9 , ані ОСОБА_11 не приймали участі в аукціонах з продажу необробленої деревини (а.с. 234);

- доручення ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_23 щодо розпорядження коштами ОСОБА_11 (а.с. 237);

В судовому засіданні захисниками - ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , - ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , заявлено клопотання про визнання недопустимими доказами. Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтримали клопотання своїх захисників.

Прокурор заперечувала проти заявленого клопотання, підтримавши доводи викладені в письмових запереченнях та просила в задоволенні клопотання відмовити.

Суд, вивчивши обставини викладені в клопотанні захисників, вислухавши думку обвинувачених та позицію прокурора, зважає на наступне.

Так, захисники ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , - ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просять визнати недопустимими наступні докази: 1. протокол огляду місця події від 29.01.2019 року та відео файл до нього, (т.1.а.с.34-35,37), згідно яких 29.01.2019 року в помешканні ОСОБА_10 з 19:18 год. по 20:10 год. було проведено огляд. При цьому, мотивують, що до протоколу не були внесені усі особи слідчої дії, що констатує порушення вимог ст. 234 КПК України.

На думку суду, проаналізувавши досліджений доказ з дослідженням відео файлу, суд вважає, що дана слідча дія проведена з дотриманням вимог КПК. Судом встановлено, що згідно розписки ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , які є співвласниками квартири АДРЕСА_4 було надано дозвіл на проведення огляду у вказаному їм належному помешканні (т.1 а.с. 32,33). Даного в судовому засіданні не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_10 . Слідча дія протокол огляду місця подій (т.1 а.с. 34-35) був проведений у присутності понятих, ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , які відповідно усі включені до протоколу, а також проводився слідчим ОСОБА_35 , який був включений до групи слідчих згідно постанови від 29.01.2019 року (а.с.2); скарг після проведення слідчої дії від ОСОБА_10 , або інших учасників слідчої дії заявлено не було (т.1 а.с. 36).

Частина 1 ст. 86 КПК України регламентує юридичну форму даних, що встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК, передбачає дотримання наступних вимог: - належний суб`єкт отримання доказів; - законність процесуального джерела доказів; - дотримання процесуального порядку отримання доказів; - дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих дій. Докази повинні бути отримані тільки із тих процесуальних джерел, що вказані в ч. 2 ст. 84 КПК України. В клопотанні про визнання доказів недопустимими повинні бути чітко викладені підстави неналежності (недопустимості) доказів, отримання з порушенням встановленого Кодексом порядку…

Суд вважає, що відсутні порушення вказаних вимог закону щодо наведеного доказу та безпідставними є доводи захисника ОСОБА_13 про те, що 29.01.2019 року ОСОБА_10 був затриманий в установленому законом порядку, дане спростовується тим, що згідно дослідженого повідомлення, лише 30.01.2019 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру (т.2 а.с.46), з врученням пам`ятки про його права та обов`язки (а.с. 47 т.2). Будь яких посилань на докази, сторона захисту про те, що в порядку ст.. 208 КПК України ОСОБА_10 був затриманий 29.01. 2019 року, суду не представлено.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить визнати неналежним і недопустимим доказом - протокол огляду місця події від 29.01.2019 року та відео файл до нього (т.1.а.с.113,114) згідно яких 29.01.2019 року за участю ОСОБА_11 з 19:50 год. по 19:16 год. було проведено огляд місця події. В обґрунтування своїх доводів посилається на аналогічно вищезазначені підстави того, що її підзахисний вільно не міг пересуватися під час слідчої дії, оскільки біля нього знаходилася невідома особа.

Просить даний доказ, наданий стороною обвинувачення не брати до уваги.

Згідно ч.2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих

При дослідженні наведеного вище доказу вбачається, що 29.01.2019 року огляд місця подій проводився за участю ОСОБА_11 , слідчим ОСОБА_36 визначеним постановою від 29.01.2019 року начальника СВ Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_37 (а.с.2). Також, слідча дія проведена у присутності двох понятих, що фактично стороною захисту не оспорюється, у присутності інженера криміналіста ОСОБА_38 яким здійснювалася фіксація слідчої дії. Окрім того, усі присутні особи при слідчій дії, а саме слідчий, поняті, експерт криміналіст та інші особи в протоколі розписалися (т.1 а.с. 114). Отже, доводи захисника в цій частині визнання доказу недопустимим є безпідставними.

Стороною обвинувачення участь заявлених до допиту свідків обвинувачення понятих ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , а також ОСОБА_41 і ОСОБА_42 не було забезпечено в рамках вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, суду надано заяви від останніх про неможливість прибуття в судове засідання. Від допиту вказаних свідків в судовому засіданні сторона обвинувачення відмовилася.

Відповідно до вимог ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи, здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. В засіданні ОСОБА_11 не заперечував того, що надавав згоду на проведення слідчої дії за місцем його проживання по АДРЕСА_5 , де він мешкав з батьком, який самостійно не пересувається. В судовому засіданні і свідки ОСОБА_43 та ОСОБА_44 також підтвердили факт проживання станом на січень 2019 року ОСОБА_11 із батьком на означеною адресою. Про дане свідчить і досліджений акт за місцем проживання, наданий стороною захисту.

Законодавчо визначено, що доказ має бути отриманий належним суб`єктом, який наділений повноваженнями проводити процесуальну дію, під час якої отриманий доказ. Важливі для справи фактичні дані мають бути одержані зі встановлених законом джерел, які перераховано у ст. 65 КПК України, що можна перевірити. Доказ має бути отриманий із дотриманням порядку проведення процесуальної дії. Під час отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону щодо фіксації перебігу та результатів процесуальної дії. А, отже, доводи сторони захисту в цій частині клопотання є неспроможними і не ґрунтуються на положеннях вказаних статей КПК України.

Аналогічно наведені підстави, суд відносить і до доводів сторони захисту про визнання недопустимим доказу - протоколу огляду місця події від 29.01.2019 року та відео файл до нього,(т.1.а.с.86-87,88) згідно яких 29.01.2019 року за участю ОСОБА_11 було проведено огляд місця події.

Сторона захисту в заявленому клопотанні ставить питання і щодо недопустимості і таких доказів, як протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 від 30.01.2019 року та відео файл до нього (т.2.а.с.57-59,60) та протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_11 від 30.01.2019 року та відео файл до нього (т.2.а.с.95-97,98), мотивуючи відповідно тим, що вказані слідчі дії були проведені у відсутність захисників підозрюваних.

Разом з цим, як видно з ордеру захисника ОСОБА_13 ( т. 2 а.с. 61) він договір про надання правничої допомоги ОСОБА_10 з останнім уклав 31.01.2019 року (т.2 а.с. 62-63), а слідчий експеримент за участі ОСОБА_10 по обставинах, які зафіксовані в протоколі, мав місце 30.01.2019 року. Як видно з заяви ОСОБА_10 (т.2 а.с. 52) останній від участі при проведенні даної слідчої дії відмовився від захисника.

А, отже в частині заявлених підстав до визнання вказаного доказу недопустимим, суд вважає недоведеними і безпідставними.

Аналогічне стосується і визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_11 від 30.01.2019 року та відео файл до нього (т.2.а.с.95-97,98). Як вбачається з матеріалів досліджених кримінального провадження, для проведення вказаної слідчої дії, слідчим був залучений за заявою ОСОБА_11 (т.2 а.с. 99) на підставі постанови (т. 2 а.с. 101) адвокат ОСОБА_45 з Регіонального центру вторинної правової допомоги у Чернівецькій області (т.2 а.с.102,103). Учасниками слідчої дії слідчого експерименту жодних зауважень і клопотань про його проведенню, слідчому не було заявлено, що в судовому засіданні не заперечувалося і ОСОБА_11 . Захисник ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_11 представила слідчому заяву з відповідними повноваженнями лише 05.02.2019 року (т.2 а.с. 111-116). В цій частині заявленого клопотання слід відмовити.

Окрім наведеного, суд не вбачає підстав порушенням вимог ст. 240 КПК України і при проведенні слідчого експерименту, на відео фіксацію за участю потерпілого ОСОБА_9 (т.2.а.с.1-2,3) з огляду на наступне.

Недопустимість доказів регламентовано ст.87 КПК України, де вказано, що не допустимим є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та вказаний вичерпний перелік істотних порушень прав людини і основоположних свобод. У вирішенні питання про допустимість доказів важливе значення має саме істотність порушення прав і свобод. Це означає, що не усі порушення закону, допущені під час збирання доказів сторонами, є підставою для визнання доказів не допустимими. Для вирішення питання про допустимість доказів має значення, чи порушене право особи на приватне життя, а також в якому співвідношенні перебуває з потребою забезпечення суспільних інтересів.

Таким чином, проаналізувавши та дослідивши у судовому засіданні як наведені протоколи слідчих експериментів, так і переглянувши диски з відеозаписом, суд визнає протоколи слідчих експериментів з підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,а також і слідчий експеримент за участю потерпілого належними та допустимими доказами, які були відповідно проведені згідно з вимогами ст.240 КПК України і під час яких слідчим були проведені дії, спрямовані на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом з використанням певних знарядь конкретних дій, існування визначених подій у минулому, з`ясування механізму утворення слідів тілесних ушкоджень.

У клопотанні про визнання доказів недопустимими повинні бути чітко викладені підстави (неналежності доказів, отримання з порушенням встановленого Кодексом порядку…) Законодавцем визначено, що підставою для визнання доказів недійсними є порушення права учасників кримінального провадження (наприклад, не було роз`яснено їх процесуальні права, не забезпечені права осіб, що не володіють мовою кримінального судочинства, при проведенні слідчої дії не були присутні поняті тощо). Процесуальна форма проведення кожної слідчої процесуальної дії детально регламентована в законі з метою гарантування прав учасників процесу, тобто вимоги щодо фіксації ходу та результатів процесуальних дій викладено в ст.ст. 104-107, 252, 256 КПК.

Обов`язок доказування обставин, що є підставою для виключення доказів, як недопустимого чи неналежного, покладається на сторону, що заявила таке клопотання.

У випадку заперечення протилежної сторони, суд здійснює перевірку доказів, шляхом дослідження матеріалів провадження, допиту свідків, понятих, шляхом залучення спеціалістів, експертів тощо.

В судовому засіданні прокурор, потерпілий заперечували в цій частині щодо недопустимості доказу. Прокурором було заявлено до допиту в якості свідків понятих, що приймали участь у проведенні даної слідчої дії, однак, за неможливості забезпечення в порядку вимог ст.. 23 ч.3 КПК України в судове засідання, прокурор відмовилася від заявлених свідків.

Судом встановлено, що вказана слідча дія проведена уповноваженою на те особою, слідчим ОСОБА_46 , що був включений до групи слідчих, у присутності потерпілого ОСОБА_9 , за участі статиста. Усі учасники слідчого експерименту підписали протокол і по завершенню слідчої дії, ні поняті, ні потерпілий не висловили слідчому зауважень чи клопотань.

Оскільки доводи викладені в цій частині клопотання, спростовуються у своїй сукупності з даним доказам і іншими належно дослідженими вищенаведеними доказами по справі, а отже в задоволенні клопотання сторони захисту, з аналогічних викладених вище підстав щодо визнання недопустимими - протоколу огляду від 16.02.2019 року (т.1.а.с.45); постанови про прилучення в якості речових доказів коштів в сумі 51800 грн., (т.1.а.с.77-79); протоколу огляду від 18.02.2019 року (т.1.а.с.121-125) та постанови про прилучення в якості речових доказів коштів в сумі 116.600 грн., (т.1.а.с.221-226), слід відмовити.

Органом досудового розслідування, дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене групою осіб, за попередньою змовою, у великих розмірах.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186, ч.5 ст. 27 КК України, як дії пособника, який сприяв відкритому викраденню чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинено групою осіб, за попередньою змовою, чим було завдано шкоди у великих розмірах.

З даною кваліфікацією потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні не погодився, суду надав письмову заяву (т.3 а.с. 217) про перекваліфікацію дій обвинувачених з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України; вважав, що шкоду було завдано у значному розмірі, обґрунтувавши свої доводи тим, що суму в 149.000 грн. він після написання заяви в поліцію, віднайшов вдома, дану суму коштів він 28.01.2019 року не знімав в Банку разом з ОСОБА_11 ; про це повідомляв на стадії досудового розслідування слідчому.

Сторона захисту, обвинувачені і в їх відповідно інтересах захисники також не погодилися з кваліфікуючою ознакою завдання шкоди у великих розмірах, надали в засіданні клопотання про перекваліфікацію дій їх підзахисних на ч.3 ст. 186 КК України, на яке мало місце заперечення з боку прокурора.

Так, відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказана позиція викладена також і у п. 146 справи «Барбера, Мессегує и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, де Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У своєму рішенні від 21 жовтня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що така доведеність може випливати зі співставлення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Стороною обвинувачення не доведено кваліфікуючу ознаку ст.. 186 ч.4 КК України як вчинення злочину у великих розмірах, обвинувачення в цій частині спростовується вищенаведеними доказами по справі, які безпосередньо були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

А, отже, сукупністю досліджених в суді доказів, не знайшло підтвердження кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 186 КК України та обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 186 КК України.

Суд провівши судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, вважає, що вищенаведені докази підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_10 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.3 КК України та обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 186, ч.5 т. 27 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. При цьому суд звертає увагу, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинуваченого, потерпілої, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст.94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. (висновок ВС в постанові від 08.11.2019 року справа №461/9370/15- провадження № 51-745км17

Судом встановлено на підстав вищенаведених доказів в їх сукупності, що злочин ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили 28.01.2019 року, а з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становив 1921 грн.; неоподатковуваний мінімум доходів громадян, зазначений в диспозиції норм, дорівнює 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних громадян станом на 1 січня 2019 року. Тобто, значною шкодою вважається заподіяння збитків на суму від 96 050 до 240.125грн.; а заволодіння коштами у великих розмірах вважається, якщо сума збитків перевищує 240.125 грн., тобто має місце вчинення кримінального правопорушення за кваліфікуючою ознакою у значному розмірі, що охоплюється ч.3 ст. 186 КК України.

Отже, грабіж-це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим і, незважаючи на це, продовжені з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. (Висновок ВС в постанові №725/2266/18).

Так, кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 186 КК України є відкрите заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене групою осіб, за попередньою змовою, у значних розмірах.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості, тощо).

Крім того, у висновках, що містяться у постанові ВС/ККС №405/3734/16-к від 31.07.2018р. зазначено, що при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

В судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_9 показав, що йдучи до ліфта він почув кроки людини, що йшла за ним та коли він хотів натиснути кнопку виклику ліфту, відчув удар по голові позаду у височну частину, почув як розбилася пляшка він, повернувся, побачив одного чоловіка високого на зріст, одягнутого в одяг з капюшоном; він втратив свідомість, впав на не тривалий проміжок часу та прийшовши до тями, чоловіка не було і не було його рюкзака який знаходився в нього на плечі, у якому були грошові кошти в розмірі 200.000грн. та документи. Обвинувачений ОСОБА_10 , в судовому засіданні у наданих показах, не заперечував факт нанесення саме ним удару пляшкою по голові потерпілого, не очікувано для ОСОБА_9 вчинив напад і забрав рюкзак.

Такі дії обвинуваченого із урахуванням обставин вчинення злочину, показань потерпілого та висновку судово-медичної експертизи підтверджує факт насильства та його небезпечність для життя чи здоров`я в момент заподіяння потерпілому.

Щодо кваліфікуючої ознаки ч. 3 ст. 186КК України «поєднаний з проникненням у житло», суд звертає увагу на наступне.

Під проникненням у житло слід розуміти незаконне вторгнення до нього будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо). Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у житлі (будинку), де знаходиться майно. Отже, дана кваліфікуюча ознака мала місце.

Знайшло в судовому засіданні і підтвердження окрім наведеного, і кваліфікуюча ознака попередня змова групи осіб. Як при дачі показів, обвинувачений ОСОБА_10 так і ОСОБА_11 не заперечували і визнали факт обговорення між собою плану дій щодо відкритого заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_9 .

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №110 від 06.11.2009 року (з змінами і доповненнями), злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, і спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Не оспорювалися в судовому засіданні і дії ОСОБА_11 як пособника. Законодавцем визначено, згідно ст. 27 КК України, -пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, ...

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а обвинувачений ОСОБА_11 визнав винним себе за ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 186 КК України за вищенаведеними кваліфікуючими ознаками.

У суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні які є логічні, послідовні і такі що узгоджуються з показами свідка ОСОБА_47 , іншими письмовими доказами по справі. Даних про те, що він оговорює обвинувачених, судом не встановлено.

Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів, як вказано у рішенні Европейського Суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року та враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року).

Здобуті під час досудового розслідування і досліджені в судовому засіданні докази, які визнані судом належними і допустимими та на які йде посилання у вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд вважає, слід вірно кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене групою осіб, за попередньою змовою, у значних розмірах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення слід вірно кваліфікувати за ч.3 ст. 186, ч.5 т. 27 КК України, як дії пособника, що сприяв відкритому викраденню чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинено групою осіб, за попередньою змовою, чим було завдано шкоди у значних розмірах.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України вчинений обвинуваченими згідно з ч. 5 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_10 вину у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 186 КК України визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, сприяв розкриттю даного злочину, відшкодував потерпілому завдані збитки - ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Судом, за з`ясованими обставинами і дослідженими матеріалами, що характеризують особу обвинуваченого установлено, що ОСОБА_10 не перебуває на обліках за місцем реєстрації у лікаря - нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше, не притягувався до кримінальної відповідальності у вчиненому розкаявся, шкоду потерпілій стороні відшкодував, претензій з боку потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого не має. ОСОБА_10 як було встановлено в судовому і досліджено медичні документи, має вкрай незадовільний стан здоров`я, (т. 2 а.с. 65-69; т.3 а.с. 146); тривалий період часу (в тому числі і під час судового розгляду) перебував на стаціонарному лікуванні (т. 3 а.с. 149, 181,183) та лікувався в обласному протитуберкульозному диспансері (т.3 а.с. 157,198). Згідно даних обласного клінічного протитуберкульозного диспансеру тривалий період часу перебував на стаціонарному лікуванні (т. 3 а.с. 168, 175).

Досліджені документи, що характеризують обвинуваченого, вказують на те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки, а отже, з врахуванням наведеного вище і з врахуванням способу життя обвинуваченого враховуючи ступінь тяжкості ним вчиненого, особливості й обставини скоєння кримінального правопорушення; форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, стану здоров`я обвинуваченого, визнання ним вини сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди потерпілому, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у межах санкції ст. 186 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи характер вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_10 , наявність вкрай незадовільного стану здоров`я (захворювання туберкульозом), з врахуванням думки потерпілого щодо визначення останньому покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі, суд вбачає доцільним звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 суд, також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України. (постанова Верховного Суду від 07.06.2018 р. (справа № 203/921/16-к).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше хоча і притягувався до кримінальної відповідальності, судимість погашена у встановленому законом порядку.

В цій частині доводи обвинувачення про наявну судимість в ОСОБА_11 , спростовуються наступним. Як встановлено у п. 7 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину. Статтею 89 КК України встановлено диференційовані строки погашення судимості залежно від виду і строку покарання, яке відбуте винним, а також від категорії злочинів, до якої відноситься злочин, вчинений особою. Передбачено погашення судимості перебігом певного строку з дня відбуття особою основного і додаткового покарання. Тривалість цих строків залежить від виду покарання або від категорії злочинів у їх класифікації за тяжкістю.

Згідно даних ВІТ при ГУНП у Чернівецькій області, ОСОБА_11 був засуджений 24.03.2008 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 186 КК України до 3-х років позбавлення волі, з застосуванням вимог ст.75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки (т.2 а.с. 85). На думку суду, за наявності диференційованих строків погашення судимості строк погашення судимості необхідно рахувати виключно з урахуванням вимог п. 5 ст. 89 КК України, що покращує становище засудженої особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону». Якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Таким чином, на момент вчинення особою нового злочину її судимість за попереднім вироком була погашена, і вона вважалася такою, що не має судимості. Отже, виходячи з наведеної норми закону, суд вважає, що ОСОБА_11 є такою особою судимість якої погашена та в силу вимог ст.. 89 КК України він є не судимим.

ОСОБА_11 має сім`ю, офіційно не працював до затримання, як приватний підприємець, як такий що був оформлений ОСОБА_9 , не перебуває на обліку в Чернівецькому наркологічному диспансері та не перебуває на обліку в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні; постійно проживає по АДРЕСА_1 з хворим батьком ОСОБА_48 , 1963 року народження, який двічі переніс інсульт, є інвалідом 2 групи загального захворювання, є непрацездатним і таким, що потребує постійного медичного лікування і стороннього догляду.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_11 слід призначити покарання в межах санкції частини 3 ст. 186 КК України і з врахуванням того, що останній визнав повністю свою вину за ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 186 КК України, розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю цього злочину, відшкодував потерпілому матеріальну і моральну шкоду, претензій до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 не має, суд вважає за можливе застосувати при призначенні покарання ОСОБА_11 вимоги ст.69 КК України.

Саме визначене покарання на думку суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.

Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що….адекватність покарання що відповідає ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…..

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного…

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

До початку судового розгляду, цивільним позивачем, потерпілим ОСОБА_9 заявлено до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 цивільний позов про стягнення матеріальної і моральної шкоди. В ході розгляду справи, при дачі показів, ОСОБА_9 відмовився від заявленого цивільного позову, з врахуванням того, що обвинуваченими шкода йому повернута, вказав, що претензій ні матеріального ні морального характеру до обвинувачених немає.

Прокурор та інші учасники процесу не заперечували щодо прийняття відмови від цивільного позову заявленого потерпілим, цивільним позивачем ОСОБА_9 .

Отже, суд вважає,що слід прийняти відмову потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_9 від цивільного позову.

Процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта в матеріалах кримінального провадження немає.

Речові докази підлягають вирішенню в порядку вимог ст.. 100 КПК України.

Враховуючи, що суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_11 , міру покарання у виді позбавлення волі, тому застосований відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає залишенню без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно з п.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Дані про звернення застави в дохід держави відсутні.

Відповідно до ст.203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у вигляді застави до набрання вироком законної сили слід залишити без змін, після набрання вироком законної сили скасувати заставу, внесену суму застави в розмірі 150000 гривень (т.2 а.с. 156-158) повернути заставодавцю ОСОБА_49 , після набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обґрунтованість, законність і вмотивованість судового рішення обумовлена і в правових позиціях ВП Верховного Суду від 03.07. 2019 року (справа № 288/1158/16к).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України, ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому за ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України, з застосуванням вимог ст. 69 КК України покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 31.01.2019 року

Застосований до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироку законної сили залишити без змін.

Визнати винним ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому за ч. 3 ст. 186 КК України, покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбуття призначеного судом основного покарання, якщо він протягом двох років шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.2-4 ст. 76 КК України, зокрема: - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу відповідного відділу з питань пробації; періодично з`являтися на реєстрацію до органу пробації та повідомляти орган пробації про зміну свого місця свого проживання, а в разі працевлаштування місця роботи.

Застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави до набрання вироку законної сили залишити без змін

Речові докази, після вступу вироку в законну силу, зокрема за постановами слідчого:

- від 29.01.2019 року пляшку від ігристого вина «Артемівське» ємністю 0.75 мл., здану на зберігання в камеру схову речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області (т.1 а.с. 30,31) знищити;

- від 04.02.2019 року матерчату куртку чорного кольору, штани чорного кольору, ремінь матерчатий сіро зеленого кольору та черевики 44 розміру, здані на зберігання в камеру схову речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області (т.1 а.с. 43,44) і такі, що належать ОСОБА_10 повернути останньому за належністю;

- від 16.02.2019 року грошові кошти в сумі 51.800 грн., які в в ході огляду місця події добровільно видав ОСОБА_10 , а саме 70 купюр номіналом 500 грн. та 84 купюри номіналом 200 грн. (з серійними номерами, зазначеними в постанові про визнання речовими доказами (т.1 а.с. 77 79), такі, що здані в сейф пакеті 4385927 на зберігання до філії Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та належать потерпілому ОСОБА_9 повернути останньому за належністю (т.1 а.с. 77-85);

- від 01.02.2019 року рюкзак чорного кольору марки Адидас, в якому знаходилися речі, а саме: паспорт серії НОМЕР_2 виданий Борщівським РВ УДМС України в Тернопільській області від 08.11. 2014р.; 5-ть чеків, обкладинку від паспорту, паперову огортку від грошових коштів, банківську картка ПУМБ (« ОСОБА_50 »; банківську картка ПУМБ ( ОСОБА_51 ); банківську картку ПУМБ ( ОСОБА_52 ); банківську картку ПУМЮ на зваороті з цифрами (0282600); банківську картку «Мастеркард» № НОМЕР_3 та банківську картку Мастеркард № НОМЕР_4 , що здані на зберігання в камеру схову речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області (т.1 а.с. 111, 112) і такі, що належать потерпілому ОСОБА_9 повернути останньому за належністю;

- від 18.02.2019 року грошові кошти в сумі 116.600 грн., які в ході огляду місця події добровільно видав ОСОБА_11 , а саме 44 купюр номіналом 500 грн. та 473 купюри номіналом 200 грн. (з відповідними серійними номерами, зазначеними в постанові про визнання речовими доказами (т.1 а.с. 221-226), такі, що здані в сейф пакеті 4385928 на зберігання до філії Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та належать потерпілому ОСОБА_9 повернути останньому за належністю (т.1 а.с. 227-234);

- від 25.02.2019 року - оптичний диск СD-R, на якому знаходяться електронні файли (727/1044/19, 727/996/19 від 19-01443 від 21.02.2019) вх. 02516-1, роздруківка мобільного «Водофон Україна» № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_11 та 02526-2, та оптичний диск СD-R, з ПрАТ «Київстар» за вх.2880, вих.3271 залишити в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с.43);

- від 25.02.2019 року - мобільний телефон марки «Самсунг Дуос» ІМЕІ1№ НОМЕР_6 ; ІМЕІ2№ НОМЕР_7 , зі стартовим пакетом №, який добровільно видав ОСОБА_10 (сей пакет 3545370) (т.2 а.с.121,122) здані на зберігання в камеру схову речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області і такі, що належать ОСОБА_10 повернути останньому за належністю;

- від 21.02.2019 року диск ДВД Р із відео файлами з зовнішньої камери відео нагляду за 28.01.2019 року залишити в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.с. 126);

- від 21.02. 2019 року звуковий файл на комп`ютерному СД Р диску, де зафіксовано повідомлення ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення відносно нього 28.01.2019 року залишити в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с. 132);

- від 14.02. 2019 року ватну стерильну паличку на яку зроблено змив з зовнішнього сторони скляної пляшки «Артемівське», здану на зберігання в камеру схову речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області знищити (т.2 а.с. 133, 56);

- від 15.02. 2019 року ноутбук марки Асер Аспіре, належний ОСОБА_11 , добровільно виданий його цивільною дружиною ОСОБА_28 і такий, що зданий на зберігання в камеру схову речових доказів Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області (т.2 а.с. 141, 142) повернути за належністю ОСОБА_11 ;

- від 20.02. 2019 року комп`ютерний диск ємкістю 4.7 Гб, з інформацією з внутрішньої камери відео спостереження відділення 2 ПУМБ в м. Чернівці по вул.. Героїв Майдану, 26 залишити в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с. 142);

Після вступу вироку в законну силу заставу в сумі 150.000 грн., яка сплачена відповідно до квитанції (т.2 а.с. 156-158), слід повернути заставодавцю ОСОБА_53 (ідентифікаційний код НОМЕР_8 ).

Прийняти відмову від цивільного позову заявленого цивільним позивачем, потерпілим ОСОБА_9 до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої злочином, за заявою ОСОБА_9 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1