ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/1898/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1215/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000425 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2020 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено: за ч.1 ст.186 КК України на 6 місяців арешту.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 19.04.2020 року близько 23-20 год. умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито для оточуючих зі столу викрав належні ОСОБА_7 акустичну портативну bluetooth-колонку «JBL Charge 3 SQUADEU» вартістю 2000 грн та акумулятор портативний «Aspor Q388» вартістю 464 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2464 грн, а також із зовнішнього карману спортивної кофти потерпілого ОСОБА_10 , який лежав на землі, відкрито заволодів його мобільним телефоном «Sony Xperia 10 Plus I4213 Navy» вартістю 5362 грн 93 коп., спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого, порушує питання про зміну вироку з підстав невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості. Свої доводи мотивує тим, що суд не врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_9 вину у вчиненому визнав під час досудового розслідування, 23.04.2020 року добровільно з`явився за викликом працівників поліції і видав викрадені ним речі, вказав місцезнаходження відділення ломбарду, до якого в заставу передав викрадену у ОСОБА_7 портативну колонку. В порядку ст.208 КПК України ОСОБА_9 не затримувався і до нього не застосовувався запобіжний захід. Також він уперше притягується до кримінальної відповідальності. За змістом досудової доповіді органу пробації виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді 240 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні вимоги про зміну вироку в частині призначення покарання, просили їх задовольнити, позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку прокурора про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації їх дій за ч.1 ст.186 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, і ці висновки суду учасниками судового провадження не оспорюється.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

Що ж доводів захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості та необхідність призначення покарання у виді громадських робіт, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Зі змісту апеляційної скарги захисника випливає, що сторона захисту фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує захисник, не має.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який характеризується посередньо, фактично не має постійного місця проживання та законних джерел для існування, притягнення його до кримінальної відповідальності вперше, а також ставлення обвинуваченого до скоєного й відсутність каяття у вчиненому, невідшкодування потерпілим завданої шкоди та відсутність бажання усунути наслідки вчиненого злочину. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.
Також судом враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_9 за місцем реєстрації не проживає, стосунки з родиною фактично не підтримує, джерела його існування не встановлені, на виклики до органу пробації не з`являвся, телефонні дзвінки ігнорує, що, на думку суду, виключає можливість відбуття ним покарання у виді громадських робіт та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим суд вважав необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень призначити йому покарання у виді арешту.

З урахуванням цих конкретних обставин та даних про особу винного, суд правильно призначив ОСОБА_9 покарання у виді 6 місяців арешту в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України.
Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що на його думку, дають підстави для призначення покарання у виді громадських робіт, зокрема, повне визнання ОСОБА_9 вини на стадії досудового розслідування, активне сприяння розкриттю злочину, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для призначення менш суворого покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність його особи, який не має законного джерела до існування, не проживає за місцем реєстрації, не виявляв належну процесуальну поведінку щодо явок до органу пробації, і це не спростовано захисником в апеляційній скарзі.

Не приймаються до уваги відомості, надані стороною захисту під час апеляційного розгляду, зокрема розписки потерпілої ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 відшкодував завдану злочином шкоду, оскільки це жодним чином не спростовує встановлені судом першої інстанції обставини, так як ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду обвинувачений жодних заходів для добровільного відшкодування завданої злочином шкоди не вжив. Обставини відшкодування ним шкоди потерпілій на час апеляційного розгляду свідчать про намагання ОСОБА_9 уникнути покарання, яке він вважає суворим.

На думку колегія суддів, виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах відбування покарання у виді арешту, оскільки призначення йому покарання у виді громадських робіт буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи його посередню репутацію.

З огляду на викладене вище, підстав для зміни вироку в частині призначення покарання, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 15 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3