Дата документу 30.11.2020 Справа № 334/8852/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/8852/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1750/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, пенсіонер, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання:
- за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання з 5 вересня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 6183 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 106183 грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 250000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, за наступних обставин.
28 серпня 2018 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб, з хуліганських мотивів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля крамниці «Пивасовъ», яка розташована в торці будинку № 22 по вул. Зестафонській в м. Запоріжжі, утримуючи в двох руках ножі, які він зберігав при собі, підійшов до раніше незнайомих йому ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , та без будь-якої причини наніс ОСОБА_11 один удар в життєво важливу область - грудну клітину, спричинивши одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітини зліва з ушкодженням серця, що привело до гострої крововтрати та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, внаслідок якого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у реанімаційному відділенні КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» міста Запоріжжя, настала смерть ОСОБА_11 .
Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб, ОСОБА_7 , утримуючи в двох руках ножі, які він зберігав при собі, одразу та без будь-якої причини наніс ОСОБА_9 один удар в життєво важливу область - грудну клітину, спричинивши проникаюче поранення грудної клітини справа в проекції 3-го ребра по середньо-ключичній лінії з пораненням 3 то 4 сегментів верхньої долі правої легені, зі скупченням крові в плевральній порожнині, з утворенням підшкірної емфіземи в ділянці поранення, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_9 впав на землю, а очевидці події викликали йому швидку допомогу. Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_9 медичними працівниками була надана своєчасна медична допомога.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду необґрунтованим, просить його скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування зазначає, що судом було допущено неповноту судового розгляду, оскільки не було враховано фізичний стан, в якому він знаходився на момент події.

Так, відповідно до виписного епікризу № 13103, він був доставлений до лікарні в стані «Сполучена травма. Колото-різане поранення грудної клітини та поперекової ділянки. Алкогольне сп`яніння. Гематома лівої щічної ділянки. Струс головного мозку. Забій м`яких тканей області лівого плечового суглобу».

Разом з тим, вказаний в епікризі час отримання поранень з 22 год. 45 хв. до 22 год. 55 хв., які взяв до уваги суд першої інстанції, суперечить показанням патрульних ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які затримали його о 21 год. 30 хв., надали першу допомогу, викликали швидку та опитали присутніх на місці події свідків, з яких ніхто не підтвердив факт нанесення йому поранень на той момент.

Вважає, що вказані обставини підтверджують його версію з приводу того, що на нього було скоєно напад ще до моменту з`явлення біля магазину «Пивасовъ», але ніхто не встановлював, коли та ким саме йому були заподіяні тілесні ушкодження, їх ступінь тяжкості, а відповідна судово-медична експертиза не проводилась.
Також не встановленим залишився той факт, чи міг він, перебуваючи в неадекватному стані та стані гострої алкогольної інтоксикації, за своїм фізичним та психічним станом взагалі умисно та свідомо вчинити інкримінований йому злочин.
Звертає увагу, що серед досліджених доказів відсутні засоби скоєння злочину ножі, з його відбитками пальців, що доводило б нанесення ударів саме ним, а не іншою особою.
Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що обвинувальний акт не відповідав п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в частині відсутності посилання на п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_9 .
З приводу посилання у вироку на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначає, що суд порушив вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, оскільки їх показання виходять за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Вважає, що призначаючи йому максимальний строк покарання, суд не в достатній мірі врахував, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має позитивні характеристики з місця служби та місця проживання.
Від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких він зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини кримінального провадження, а доводи обвинуваченого є необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Від потерпілого ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду також надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких він зазначає, що суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження та наявні докази, доводи обвинуваченого не відповідають дійсності та є надуманими, у зв`язку з чим, вважає вирок суду законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.
Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду його апеляційної скарги, із заявами про забезпечення його участі в судовому засіданні апеляційного суду безпосередньо або шляхом проведення відеоконференції із приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на адресу апеляційного суд не звертався, тому апеляційний суд враховуючи приписи ст. 401 та ч. 4 ст. 405 КПК України, а також враховуючи думки захисника обвинуваченого, потерпілого та прокурора, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутністю обвинуваченого в судовому засіданні, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу, в якій не ставиться питання щодо погіршення становища, за відсутністю в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_7 .
У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного без доповнень.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що подав письмові заперечення на неї, а доводи обвинуваченого вважав надуманими.
Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок суду законним та обґрунтованим. З приводу доводів апеляційної скарги зазначив, що обвинувачений вчинив злочини в умовах очевидності для багатьох людей, під час їх вчинення жодних тілесних ушкоджень він не отримував, ці пошкодження ніяким чином не пов`язані з обставинами справи. Крім того, протягом 2 років обвинувачений в суді пояснював, що нічого не пам`ятає, до правоохоронних органів із заявами про вчинення щодо нього злочину не звертався, з метою встановлення ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкодження до жодних установ не звертався. Також зазначив, що доводи апеляційної скарги щодо стану неосудності обвинуваченого повністю спростовується висновком СПЕ та показаннями свідків. До того ж, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не виходять за межі ст. 337 КПК України, оскільки вони розповідали про поведінку обвинуваченого безпосередньо перед вчиненням злочинів.
Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, потерпілого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не визнав та показав, що на нього було скоєно розбійний напад, в ході якого йому спричинено два ножові поранення та вкрадено грошові кошти в сумі 2000 гривень. Після нападу він пішов до свого будинку, взяв два ножі, та повернувся на вулицю, де почав шукати нападників. Нападників, якими виявились ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , він побачив біля магазину «Пивасов», після чого вирішив підійти до них та розібратись. Підійшовши до ОСОБА_9 , він намагався розвернути його за плече, але отримав струю слізогінного газу у обличчя, після чого він перестав чітко бачити та почав відступати у глибину двора. Додатково зазначив, що він не міг умисно спричинити потерпілим ножові поранення, та припускає, що якщо все ж таки ним спричинені поранення ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , то це було зроблено в порядку самозахисту.
Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі обвинувачений припустив, що міг ножем нанести потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 тілесні ушкодження, проте обвинувачений наполягав на тому, що наміру позбавити їх життя він не мав.
Позиції захисту зводилась до того, що потерпілі вчинили у відношенні нього розбійний напад, після чого він пішов додому, взяв два ножі та повернувся на вулицю, де в подальшому з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у нього стався конфлікт, в ході якого, з метою захистити себе від протиправних посягань потерпілих, він дійсно міг випадково нанести ножем поранення потерпілим.

За таких обставин обвинувачений зазначав, що не мав умислу на вбивство, а лише оборонявся від протиправних дій з боку потерпілих, тому його дії були кваліфіковані невірно.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_11 та закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 з хуліганських мотивів, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції показав, що 28 серпня 2028 року приблизно о 19-20 годині він разом зі своїм знайомим ОСОБА_17 сидів та спілкувався у дворі будинку АДРЕСА_2 . В ході їхнього спілкування підійшла знайома жінка та повідомила, що по дворах ходить якийсь чоловік з ножем та до всіх чіпляється, на що вони не звернули уваги. Після чого він та ОСОБА_17 пішли до магазину «Пивасов», де зустріли ОСОБА_11 . Відразу після того, як він розблокував свій мобільний телефон, з метою показати фотографії, до них з ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_7 , який завдав йому та ОСОБА_11 по одному ножовому пораненню, двома ножами, які він тримав у правій та лівій руці, після чого розвернувся та почав відходити. Додатково повідомив, що в той час біля магазину було більше 10 осіб свідків, жодних конфліктів між ним та обвинуваченим не відбувалось, раніше вони знайомі не були.
В суді першої інстанції також була допитана потерпіла ОСОБА_10 , показання якої, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки безпосереднім свідком події вона не була, а про перебування ОСОБА_11 у лікарні (де він в подальшому помер) вона дізналась від свого племінника.
Свідок ОСОБА_18 у суді першої інстанції показала, що вона бачила, як до ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_7 , взяв за плече ОСОБА_11 та вдарив його у груди, після чого відразу вдарив у груди ОСОБА_9 . Тоді вона пішла у сторону нападника, а він у її сторону, підійшовши ближче, вона побачила в руці обвинуваченого ніж, злякалась та забігла до приміщення магазину. Додатково повідомила, що спершу удар було завдано ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_9 , ніж після удару залишився у тулубі ОСОБА_11 . Після того, як вона почала кричати, хлопці, які стояли біля магазину почали відганяти ОСОБА_7 та кидались у нього камінням.

Свідок ОСОБА_19 у суді першої інстанції показав, що з темноти вийшов чоловік, дістав два ножа, підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , вдарив їх ножами, після чого він разом з ОСОБА_18 зайшов до магазину, при цьому він закрив двері. Додатково повідомив, що обвинувачений спочатку вдарив ОСОБА_9 а потім ОСОБА_11 , кожного по одному разу. Жодних слів від ОСОБА_7 в момент нападу він не чув.
Свідок ОСОБА_20 у суді першої інстанції показав, що під`їжджаючи до магазину, він побачив своїх знайомих, серед яких був ОСОБА_11 , при цьому останній лежав на землі, який підвівся, підійшов до обвинуваченого та сказав «Ты что меня пырнул», після чого впав на землю. Тоді він погнався за обвинуваченим, який намагався втекти, при цьому намагався вдарити його ножем, однак впав, оскільки перечепився через бордюр, при цьому сказав «Мне уже все равно» Додатково повідомив, що ОСОБА_7 ніхто не бив, одна з дівчат пшикала на нього з газового балончику, але обвинувачений на це уваги не звертав.
Свідок ОСОБА_21 у суді першої інстанції показав, що під`їхавши до магазину він побачив, що біля автомобілю ВАЗ 21099 білого кольору сидить його знайомий ОСОБА_11 , у грудях якого стирчить ніж. Після чого він встав, зробив кілька кроків та впав, при цьому ніж з нього випав. Свідок також бачив ОСОБА_7 , який в той момент стояв поряд з магазином, біля дерева. ОСОБА_7 намагався втекти з місця події, але хлопці намагались його затримати, а він намагався допомогти ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_22 у суді першої інстанції показав, що біля магазину «Пивасов» він побачив ОСОБА_11 , який сидів, опершись на дверцята авто, також свідок побачив ОСОБА_7 , який намагався втекти з місця події, за ним хтось погнався. Додатково зазначив, що він не бачив, щоб хтось бив ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_17 у суді першої інстанції показав, що він та ОСОБА_9 пішли до магазину «Пивасов», він зайшов до магазину, а ОСОБА_9 залишився на вулиці. Перебуваючи в магазині, він почув крики, що хтось на вулиці бігає з ножем, після чого свідок вибіг та побачив ОСОБА_7 , який йшов до нього з ножем, тоді свідок кинув у нього порожньою пляшкою, а потім цеглиною. Додатково повідомив, що він кинув у обвинуваченого дві цеглини, перший раз промазав, а другий раз попав, крім нього також хтось кинув цеглиною та попав у обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показав, що влітку 2018 року приблизно о 20 год. 45 хв. йому зателефонувала дружина та повідомила, що її супроводжував чоловік з ножем, а біля другого під`їзду будинку АДРЕСА_3 він напав на неї. Вона вирвалась та почала кликати на допомогу, тоді чоловік втік. Також дружина йому повідомила, що біля 2-го під`їзду вказаного будинку чоловік підійшов до неї ззаду, приставив ніж до горла та сказав «Буду резать».
Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції показала, що приблизно о 20 год. 40 хв. вона йшла з зупинки «Пошта» до свого будинку. Біля будинку АДРЕСА_3 вона зупинилась та відчула, як щось її кольнуло у шию, та почула чоловічий голос «Стой, я тебя все равно убью», тоді вона вирвалась та побігла до знайомих жінок, які сиділи біля під`їзду, а чоловік почав її наздоганяти та кричати, що вб`є. Вона підбігла до жінок та почала кликати на допомогу, тоді одна жінка почала розмовляти з нападником, після чого свідок сказала, що викликає поліцію, на що чоловік сказав «Зачем полицию, давай сядем, поговорим», свідок дістала телефон, після чого нападник втік. Додатково повідомила, що чоловік, якого вона в залі суду впізнала як ОСОБА_7 , був з двома ножами, у той час у ОСОБА_7 на обличчі тілесних ушкоджень не було, він вів себе неадекватно. Також свідок впізнала за фотознімками ніж, який тримав у руці нападник. Після події ОСОБА_7 пішов в сторону магазину «Пивасов».
Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції показала, що приблизно о 21 годині вона перебувала у себе вдома в буд. АДРЕСА_3 , та з вулиці почула крики жінки, яка кликала на допомогу. Свідок виглянула у вікно та побачила 3-х раніше знайомих їй жінок та незнайомого чоловіка, якій бігав за ними з ножем та погрожував вбити. Одна жінка намагалась відігнати чоловіка палицею для ходьби, інша заспокоювала його, а третя втікала від чоловіка.

Хоча показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не містять інформації безпосередньо про обставини заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ударів ножем, колегія суддів враховує їх як такі, що мають доказове значення по даному кримінальному провадженню, оскільки свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили про те, що саме обвинувачений незадовго до конфлікту з потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , напав на свідка ОСОБА_15 , приставив до її горла ніж та погрожував убити. Також з показань вказаних свідків убачається, що у обвинуваченого було 2 ножі, жодних видимих ушкоджень він не мав, а після нападу на ОСОБА_15 , він пішов у сторону магазину «Пивасов».
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у суді першої інстанції показали, що 28 серпня 2018 року приблизно о 21 год. 30 хв. вони перебували на чергуванні та отримали виклик про спричинення тілесних ушкоджень. Вони прийняли виклик та приїхали до буд. АДРЕСА_4 , де побачили ОСОБА_9 у кареті швидкої допомоги з ножовим пораненням, якого опитали. Також вони побачили нападника ОСОБА_7 , якого знайшли у дворі будинку між 1 та 2 під`їздами. Він назвав свої анкетні дані та повідомив, що погано себе почуває, тоді йому надали першу допомогу та викликали швидку. Крім того, на місці події знайшли 2 кухонні ножі. На питання хто його побив, ні обвинувачений ні свідки нічого не повідомили.

На переконання колегії суддів, підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_17 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілого та свідків.
Показання вищезазначених потерпілого та свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та з дослідженими судом першої інстанції документами.
Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.
Так, з дослідженого протоколу огляду місця події від 28 серпня 2018 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості навпроти торця лівої частини буд. № 22 по вул. Зестафонській в м. Запоріжжі, під час проведення якого було виявлено та вилучено, окрім іншого, 2 предмети, схожі на ножі та 6 змивів речовини бурого кольору (т. 1, а.с. 187-205).
З протоколу огляду місця події від 28 серпня 2018 року, протоколу огляду місця події від 29 серпня 2018 року, протоколів огляду від 29 серпня 2018 року та фототаблиць до них вбачається, що під час проведення оглядів було вилучено особисті речі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також оглянуто автомобіль ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 , з якого також було вилучено речі (т. 1, а.с. 218-220, 221-223, 224-225, 229-230).
З протоколу огляду місця події від 29 серпня 2018 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є приміщення 9 МКЛ де знаходився труп ОСОБА_11 , під час проведення огляду останнього було виявлено відповідні тілесні ушкодження, а також було оглянуто медичну документацію ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 209-217).
З лікарського свідоцтва про смерть № 3001 від 29 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_11 помер від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного порання грудної клітини з ушкодженням серця (т. 1, а.с. 241).
З висновку експерта № 3001 від 29 серпня 2018 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_11 є одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітини зліва з ушкодженням серця, що привело до гострої крововтрати, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Після заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень він міг здійснювати активні цілеспрямовані дії (кричати, кликати на допомогу та ін.) протягом відносно нетривалого часу, а саме протягом хвилин - десятків хвилин по мірі наростання обсягу крововтрати (т. 1, а.с. 242-249).
З висновку експерта № 571 від 29 листопада 2018 року вбачається, що рана на клапті шкіри з області передньої поверхні грудної клітини ліворуч від трупа ОСОБА_11 має ознаки утворення внаслідок дії предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями. Рана на клапті шкіри з області лівої ліктьової ямки утворилася від дії плаского одностороньогострого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо. Результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження дають підстави вважати, що справжнє ушкодження на клапті шкіри з області лівої ліктьової ямки могло утворитися від дії клинка, наданого на експертизу, ножа № 1. Разом з тим, можливість утворення даного ушкодження від дії клинків ножів № 2 і № 3 - виключається. Враховуючи морфологічні особливості дослідженої рани на клапті шкіри з області передньої поверхні грудної клітини ліворуч, а саме ознаки утворення внаслідок дії предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, а також наявність у всіх наданих ножів ознак колюче-ріжучого предмета (наявність вістря,- леза та обушка), експерт прийшов до висновку, що всі представлені ножі, за формальною ознакою, в якості можливого знаряддя нанесення зазначеної рани, - не виключаються. (т. 2 а.с. 163-170);
З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 жовтня 2018 року, 31 жовтня 2018 року, 1 листопада 2018 року, 22 листопада 2018 року та фототаблиць до них вбачається, що свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 впізнали ОСОБА_7 як особу, яка спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за допомогою ножа (т. 2, а.с. 1-3, 4-6, 7-9, 10-11).

З протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 1 листопада 2018 року вбачається, що свідок ОСОБА_18 впізнала ніж на фото під № 3, який дістав зі своїх грудей ОСОБА_11 , і саме цей ніж був вилучений під час огляду місця події (т. 2, а.с. 12-15).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 листопада 2018 року та протоколу пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками від 22 листопада 2018 року вбачається, що свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка погрожувала їй ножем та вбивством, а також впізнала ножі, які бачила у нього, і саме ці ножі були вилучені під час огляду місця події (т. 2, а.с. 16-18, 19-22).
З висновків експертів № 2236 від 1 листопада 2018 року, № 2370 від 23 листопада 2018 року, № 2369 від 23 листопада 2018 року, № 2371 від 23 листопада 2018 року, вбачається, що на вилучених речах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 встановлена наявність крові людини, походження якої від потерпілих та/або обвинуваченого не виключається (т. 2, а.с. 100-104, 123-125, 133-136, 144-147).

З висновку експерта № 1307 від 25 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_9 отримав проникаюче поранення грудної клітини справа в проекції 3-го ребра по середньо-ключичній лінії з пораненням 3 то 4 сегментів верхньої долі правої легені, зі скупченням крові в плевральній порожнині, з утворенням підшкірної емфіземи в ділянці поранення, кваліфікується як тяжке тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення. Дане ушкодження утворилось від дії предмета, що має колюче-ріжучі властивості (т. 2, а.с. 37-38).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 9 листопада 2018 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 продемонстрував, за яких обставин обвинувачений ОСОБА_7 спричинив йому та потерпілому ОСОБА_11 ножові поранення (т. 2, а.с. 39-47, 50).
З висновку комісійної експертизи № 547/к від 26 листопада 2018 року вбачається, що у ОСОБА_9 виявлене проникаюче поранення грудної клітини праворуч в проекції 3-го ребра по середньо-ключичній лінії з ушкодженням 3 та 4 сегментів верхньої долі правої легені, зі скупченням крові в плевральній порожнині та з утворенням підшкірної емфіземи в ділянці поранення. Вищевказане тілесне ушкодження у ОСОБА_9 утворилося від дії предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, про що свідчить переважання глибини ранового каналу над довжиною шкірної рани. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту потерпілого ОСОБА_9 від 09.11.18р. та протоколу його допиту від 29.08.18 р. удар йому наносився колюче-ріжучим предметом (ножем) в ділянку грудної клітини праворуч. Таким чином, між механізмом виникнення тілесного ушкодження в ділянці грудної клітини праворуч у ОСОБА_9 , за даними експертизи, з опрацьованою медичною документацією, та умовами і механізмом його виникнення за показами потерпілого, має місце збіг за локалізацією (ділянка грудної праворуч) та характером травматичного предмету (колото-різане). Тому, суттєвих розбіжностей, згідно показів потерпілого ОСОБА_9 , про нанесення удару в ділянку грудної клітини праворуч, не виявлено. Тобто, можливість виникнення тілесного ушкодження у ОСОБА_9 , за механізмом на які він вказує в ході проведення слідчого експерименту (09.11.18р.) та в протоколі його допиту, не виключається (т. 2, а.с. 152-158).
З висновку судово-психіатричного експерта № 508 від 29 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_7 виявляв та виявляє на теперішній час психічні розлади у формі психічних та поведінкових розладів, внаслідок уживання алкоголю, синдром залежності. У ситуації що досліджується ОСОБА_7 не виявляв характерних феноменологічних ознак стану вираженої емоційної збудженості чи напруженості, які б можна було розглядати як психологічну основу виникнення сильного душевного хвилювання. У ситуації, що досліджується ОСОБА_7 знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння, що виключає кваліфікацію будь-якого особливого емоційного стану, що має юридичне значення. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2, а.с. 84-93).
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності і в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 з хуліганських мотивів та закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншої людини з хуліганських мотивів - потерпілого ОСОБА_9 , і підстави для визнання дій обвинуваченого такими, що були вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів у суду першої інстанції були відсутні.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність умислу на позбавлення життя потерпілих були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну оцінку, і колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий (спрямованість умислу винуватого), необхідно зважати на сукупність всіх обставин вчиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, характер поранень (поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілим, а й спосіб вчинення злочину, засоби і знаряддя злочину.
Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками (у матеріальних складах злочину).
Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.
Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого, і які, або дійсно потягли смерть потерпілого, або не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Виходячи з обставин даного кримінального провадження, між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілими ОСОБА_11 і ОСОБА_9 конфлікт виник миттєво, в ході якого обвинувачений, не говорячи ні слова, наніс потерпілим по одному удару ножем в область грудної клітини, після чого покинув місце вчинення злочину.
Крім того, з досліджених в суді першої інстанції доказів вбачається, що між обвинуваченим та потерпілими протягом всього вечора взагалі ніяких конфліктних ситуацій не виникало, до моменту події потерпілі обвинуваченого ніколи не бачили та з ним не спілкувались.
Разом з тим, згідно встановлених судом обставини, тримаючи в руках два ножі, обвинувачений підійшов до раніше незнайомих йому потерпілих та безпричинно почав наносити потерпілим удари ножем, свідками чого була велика кількість людей.

Колегія суддів також враховує, що в той же день, незадовго до події, що сталася біля магазину «Пивасов», обвинувачений приставив до горла свідку ОСОБА_15 ніж та погрожував убити.
Вказана поведінка обвинуваченого та потерпілих до конфлікту та під час нього, той факт, що конфлікт розпочався не тільки за відсутності навіть малозначного приводу, а й взагалі безпричинно, тяжкість отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, їх локалізація, спосіб завдання, а також відсутність даних про наявність конфлікту з потерпілими до безпосередньої події, свідчать про те, що обвинувачений не відчував реальної загрози з боку потерпілих, і спростовують версію сторони захисту про те, що ОСОБА_7 використав ніж виключно для самозахисту та свідчать про наявність в діях обвинуваченого прямого умислу на заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .
Натомість, обвинувачений ОСОБА_7 утримуючи в руках ножі, які він заздалегідь приніс на місце вчинення злочинів, наніс потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 по одному удару ножем у життєво важливий орган область грудної клітини.
Враховуючи характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, спосіб нанесення тілесних ушкоджень, використання у якості знаряддя злочину заздалегідь заготовлених ножів, які він тримав при собі, інтенсивність і силу ударів, кількість і локалізацію тілесних ушкоджень, які потерпілим завдані у життєво важливі органи, а також поведінку обвинуваченого, який залишив місце події, швидку допомогу потерпілим не викликав, припинив свої дії лише після того, як вчинив усі дії, які вважав необхідними для вбивства потерпілих, - усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілих.
Діяння, до яких вдався обвинувачений, не дають підстав вважати, що він мав намір спричинити потерпілим будь-які тілесні ушкодження, вони (діяння) були завідомо для нього такими, що потягнуть смерть потерпілих, які в одному випадку досягли своєї мети, а в іншому не привели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу.
З урахуванням викладеного, будь-яких розумних сумнівів у тому, що при вчиненні злочинів ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на вбивство, тобто бажав настання смерті потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , немає, і такий висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 51-3454км18 (єдиний унікальний номер 219/10340/16-к).
Безпідставними також є й доводи апеляційної скарги обвинуваченого про нанесення потерпілим ударів ножем з метою свого захисту від протиправних посягань потерпілих.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків та наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що факт вчинення потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 дій, які могли б бути розцінені ОСОБА_7 як посягання на охоронювані законом права та інтереси обвинуваченого, а також створення реальної загрози заподіяння шкоди, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим, підстави для виникнення стану необхідної оборони у обвинуваченого були відсутні.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він хоча і не визнав своєї вини у вчиненні злочинів, зазначаючи що умислу на вбивство не мав, однак припустив, що якщо все ж таки саме ним були спричинені поранення ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , то це було зроблено в порядку самозахисту.
Разом з тим, жоден зі свідків не повідомляв про те, що потерпілі наносили ОСОБА_7 які-небудь тілесні ушкодження, обвинувачений на підтвердження цього жодних доказів не надав, не заявляв клопотань про допит інших свідків, яким були б відомі такі факти протиправних дій потерпілих.

Версія обвинуваченого з приводу того, що потерпілі вчинили у відношенні нього розбій не тільки не підтверджена жодним із досліджених судом доказів, а й взагалі, повністю спростовується ними, зокрема протоколом огляду особистих речей ОСОБА_7 від 29 серпня 2018 року, в ході якого у обвинуваченого було виявлено грошові кошти та мобільний телефон, до того ж, жоден зі свідків не зазначав про здійснення якого-небудь нападу на ОСОБА_7 , разом з тим, показання свідків сходяться у тому, що обвинувачений ще до безпосереднього конфлікту з потерпілими вже вчинював протиправні дії відносно свідка ОСОБА_15 та погрожував їй застосуванням ножа.

За таких обставин, колегія суддів критично оцінює таку версію обвинуваченого, і вважає, що його показання є лише позицією захисту, яка має на меті уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину і замаху на вчинення аналогічного особливо тяжкого злочину, та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів, оскільки показання обвинуваченого не тільки не підтверджуються показаннями потерпілого та свідків, а й навпаки, повністю спростовуються ними.

З огляду на фактичні обставини справи, вбачається що конфлікт між обвинуваченим та потерпілими розпочався раптово, жодних неправомірних дій по відношенню до обвинуваченого потерпілі не вчиняли, інші присутні під час цього особи не бачили підстав для необхідності втрутитись до конфлікту у зв`язку з якоюсь неправомірною поведінкою потерпілих, що у сукупності свідчить про відсутність реальної загрози з боку потерпілих для обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку взагалі не відбувалося такого посягання, яке б викликало у того, хто захищається (чи захищає), невідкладну необхідність у заподіянні тому, хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання та вважає, що обставини даної справи не давали підстав для висновку про наявність суспільно небезпечного посягання, яке б виправдало заподіяння смерті одному потерпілому та здійснення замаху на заподіяння смерті іншому потерпілому.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 51-646км18, постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 51-3258км18, постанові Верховного Суду від 6 вересня 2018 року у справі № 51-1747км18, постанові Верховного суду від 25 вересня 2018 року № 51-2889км18.

З огляду на фактичні обставини справи та наявні у справі докази не встановлено, від якого саме суспільно небезпечного посягання або реальної загрози такого посягання захищався обвинувачений шляхом заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

З досліджених судом доказів є очевидним, що обвинувачений, об`єктивно не перебуваючи у стані необхідної оборони умисно, діючи виключно з хуліганських мотивів, не маючи будь-якого приводу, заподіяв потерпілому ОСОБА_11 умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких настала його смерть, а також заподіяв потерпілому ОСОБА_9 умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння і смерть вказаного потерпілого не настала лише оскільки йому було своєчасно надано медичну допомогу.

З огляду на вищенаведені докази та обставини, що ними підтверджуються, колегія суддів вважає об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань потерпілого та свідків, які є суперечливими та такими, що викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що їх показання викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання потерпілого та свідків є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів також враховує позицію потерпілого ОСОБА_9 та безпосередніх свідків вказаної події, яка полягає в тому, що вони, як безпосередньо після вказаної події, так і на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за їх участі, а також протягом судового розгляду, категорично надавали абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 ударів ножами потерпілим.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що суд першої інстанції належним чином не врахував виписний епікриз № 13103 від 5 вересня 2018 року, з якого вбачається, що він був доставлений до лікарні в стані «Сполучена травма. Колото-різане поранення грудної клітини та поперекової ділянки. Алкогольне сп`яніння. Гематома лівої щічної ділянки. Струс головного мозку. Забій м`яких тканей області лівого плечового суглобу» (т. 2, а.с. 62), а також не було встановлено, коли та ким саме йому були заподіяні тілесні ушкодження, їх ступінь тяжкості.
Так, вчинення ОСОБА_7 злочинів відбулося в присутності великої кількості очевидців події, на показаннях яких ґрунтується вирок суду першої інстанції, при цьому, як безпосередньо перед скоєнням цього злочину, так і в момент його вчинення та відразу після цього, ОСОБА_7 ніяких тілесних ушкоджень не отримував.
Крім того, ОСОБА_7 нічого не повідомляв патрульним ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про обставини його побиття, не звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення щодо нього злочину, не звертався до лікарні та експертних установ з метою фіксації факту отримання тілесних ушкоджень та встановлення ступеня їх тяжкості.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Враховуючи, що суд першої інстанції розглядає провадження в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а в межах даного кримінального провадження, факт наявності чи відсутності у обвинуваченого тілесних ушкоджень не є істотним при вирішення питання про доведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, тому ця обставина не є предметом розгляду у цьому провадженні у відповідності до меж судового розгляду, визначених у ст. 337 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що він перебував у неадекватному стані та стані гострої алкогольної інтоксикації, тому за своїм фізичним і психічним станом не міг умисно та свідомо вчинити злочину, повністю спростовуються висновком судово-психіатричного експерта № 508 від 29 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що в момент вчинення злочинів ОСОБА_7 не виявляв характерних феноменологічних ознак стану вираженої емоційної збудженості чи напруженості, які б можна було розглядати як психологічну основу виникнення сильного душевного хвилювання, а знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння, що виключає кваліфікацію будь-якого особливого емоційного стану, що має юридичне значення. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії й керувати ними (т. 2, а.с. 84-93).
Доводи апеляційної скарги про те, що на вилучених під час огляду місця події речових доказах та ножах не було виявлено слідів, які б категорично вказували на їх приналежність обвинуваченому, на правильність висновків суду не впливають, оскільки сукупність інших доказів доводить, що саме обвинувачений був присутній на місці події та вчинив інкриміновані йому дії у відношенні потерпілих, що категорично підтвердили як потерпілий, так і безпосередні свідки події.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що обвинувальний акт не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в частині відсутності посилання на п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_9 є аналогічними тим, які були перевірені судом першої інстанції, який проаналізувавши їх, прийшов до правильного висновку про їх обґрунтованість, а також про те, що вказаний недолік є технічною помилкою, яка не впливає на доведеність вини, не вказує на неконкретність обвинувачення, і з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.

На переконання колегії суддів посилання у вироку на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, їх показання не виходять за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, оскільки вони дали показання щодо поведінки обвинуваченого безпосередньо перед вчиненням злочинів, що доводить наявність у обвинуваченого хуліганського мотиву.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності його вини є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані обвинувачений, потерпілі, всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам сторони захисту у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних, допустимих та достовірних доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, яке з урахуванням даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, наявності обставини, що обтяжує покарання, не є явно несправедливим через суворість.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.7 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4