У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001966

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6

на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 липня 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 15 липня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку. В строк відбуття покарання зараховано період тримання під вартою з 23.09.2019 р. по 21.11.2019 р. з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди від злочину на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна міська багатопрофільна лікарня Миколаївської області» щодо стягнення вартості стаціонарного лікування потерпілого від злочину в сумі 3138 грн. 38 коп. залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено повністю. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_6 просять вирок змінити та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Потерпілий ОСОБА_6 вважає вирок занадто суворим в частині призначення покарання обвинуваченому. Зазначає, що за час проведення досудового розслідування та судового розгляду справи ОСОБА_5 пожалкував про вчинене ним кримінальне правопорушення та щиро розкаявся. Вказує, що обвинувачений повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду. Претензій до нього він не має. Також потерпілий додає, що він примирився з обвинуваченим, а призначене покарання вважає занадто суворим.

На думку апелянта, виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_5 , наводячи аналогічні доводи, додає, що він активно сприяв розкриттю злочину, не змінював своїх показань, щоб уникнути відповідальності. Також зазначає, що він не оскаржував розмір моральної шкоди, яка є доволі значною сумою для нього, та яку він повністю виплатив потерпілому, про що свідчить розписка.

Обвинувачений не погоджується з посиланням суду як на підставу неможливості застосування щодо нього ст. 75 КК України на те, що він раніше судимий. Вважає, що вказані висновки суду є невірними, оскільки врахування погашеної судимості є неприпустимим.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03.09.2019 р. близько 00:30 год., ОСОБА_5 , перебуваючи біля приміщення "Обмін валют", що розташований в АДРЕСА_2 , звернув увагу на раніше знайомого ОСОБА_9 , який зайшов до приміщення " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Коли ОСОБА_6 вийшов з приміщення "Обмін валют", ОСОБА_5 напав на ОСОБА_9 та завдав удар кулаком в область голови, від якого ОСОБА_6 впав на землю. Після чого, ОСОБА_5 відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 в сумі 1300 грн.

В подальшому, ОСОБА_5 продовжив наносити множинні удари руками та ногами по різним частинам тулубу ОСОБА_6 , завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра справа, садна лобу, садна грудної клітини, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій). Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Потерпілий ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату і час апеляційного розгляду, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд встановив наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні розбійного нападу є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Ці висновки апелянтами не оспорюються.

Що стосується доводів апелянтів про призначення ОСОБА_5 занадто суворого покарання, то вони є частково слушними, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом не достатньо враховані під час призначення ОСОБА_5 покарання.

Так, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Призначаючи покарання, суд врахував що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, наявність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд врахував дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що обвинувачений задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та на військовому обліку не перебуває, з 1996 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно зазначено, що ОСОБА_5 раніше судимий за злочини проти власності громадян та злочини проти життя і здоров`я громадян, оскільки згідно вимогам ст. 89 КК України ОСОБА_5 є таким, що не має судимості, що враховує суд при розгляді апеляційних скарг.

Також суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений повністю відшкодував завдану потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду, а також витрати на користь держави, пов`язані із лікуванням потерпілого. Не врахована і думка потерпілого, який не має до обвинуваченого претензій майнового характеру та просив не застосовувати до обвинуваченого суворого покарання.

За такого, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, думку потерпілого, який просив не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 суворого покарання, суд вважає за доцільне пом`якшити ОСОБА_5 покарання до мінімального розміру, визначеного санкцією ч. 1 ст. 187 КК України, яке вважає необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується вимог обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 , наведених в апеляційних скаргах, про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Всі доводи, які на думку обвинуваченого та потерпілого, є підставами для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, є безпідставними, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_6 , наслідки, що настали, зокрема, потерпілому заподіяні тілесні ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра справа, садна лобу, садна грудної клітини, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та відсутність підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

З огляду на наведене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_5 покарання до 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3